Справа № 569/6898/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді О. Левчука,
за участі секретаря судового засідання А. Бугайчук,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скай Агробізнес"
про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі

В засіданні приймали участь:
позивач: ОСОБА_2 ;
представник відповідача: К. Тищук

ВСТАНОВИВ:

У березні 2026 року позивач звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із вказаним позовом, у якому просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай Агробізнес» від 24.06.2025 № 13-К про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та поновити ОСОБА_1 на роботі оператором наземних засобів керування безпілотним літальним апаратом в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Скай Агробізнес»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай Агробізнес» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та час затримки видачі наказу про звільнення з 24 червня 2025 року до 10 березня 2026 року у розмірі 69 209 грн 30 коп, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів.
В обґрунтування позову вказує, що він відповідно до наказу від 11.08.2022 № 7-К прийнятий на роботу оператором наземних засобів керування безпілотним літальним апаратом за основним місцем роботи з 12 серпня 2022 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Скай Агробізнес» (далі - ТОВ «Скай Агробізнес»), з оплатою праці згідно з штатним розписом в розмірі 6 500,00 грн на місяць. В кінці грудня 2024 року директор ТОВ «Скай Агробізнес» ОСОБА_3 дав вказівку не приходити на роботу так як постійної роботи немає. Будь-яких наказів про простій, надання позивачу відпустки без збереження заробітної плати, директор ТОВ «Скай Агробізнес» Лукянчук О.І. не надав для ознайомлення. При цьому, директорові були відомі номер телефону позивача та інших працівників, тому позивач постійно знаходився в очікуванні на вказівку директора з`явитися на роботу. 3 01 січня 2025 року заробітну плату позивачу не виплачували та до травня 2025 року вказівки від директора з`явитися на роботу не надходило. Разом з тим, позивачу стало відомо що директор ТОВ «Скай Агробізнес» для виконання робіт залучає інших осіб, а позивачу та іншим працівникам, які оформлені по трудовому договору, роботу не надає. У зв`язку з невиконанням відповідачем законодавства про працю, умов трудового договору, а саме - невиплаті заробітної плати більше чотирьох місяців, 13 травня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_4 разом зі своєю заявою, на прохання позивача, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 направив на адресу директора ТОВ «Скай Агробізнес» також заяву позивача про звільнення на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України. Отримавши його заяву та заяви ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про звільнення, відповідач відмовився припинити трудовий договір, а направив лист, в якому заперечує, що порушує законодавство про працю та вказує, що для звільнення необхідне рішення суду, а позивачу та іншим працівникам необхідно з`явитися на роботу протягом 2-х днів з дати отримання зазначеного листа.
Вказує, що 24.06.2025 він та інші працівники - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 з`явилися на роботу та хотіли подати заяви про звільнення з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП і пояснення причини відсутності на роботі, але директор ТОВ «Скай Агробізнес» був відсутній. З позивачем та іншими працівниками спілкувався від імені директора юрист, який відмовився прийняти заяви про звільнення, пригрозив, що якщо не перепишемо заяви про звільнення за угодою сторін, то їх буде звільнено за прогул. На наступний день, 25.06.2025 засобами поштового зв`язку ОСОБА_4 разом зі своєю заявою, на прохання позивача, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 направив повторно заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП з поясненням.
Також, 22 травня 2025 року він та інші працівники - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 звернулися із заявою до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про порушення їхніх трудових прав стосовно відмови звільнити з роботи, виплатити заробітну плату та провести розрахунок. В подальшому на звернення позивача, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці надало копію акта проведеної перевірки в ТОВ «Скай Агробізнес» та додані до акту копії документів. Відповідно до акту перевірки від 11.06.2025 № ЗХ/РВ/18754/023695 в ТОВ «Скай Агробізнес» інспекторами праці управління інспекційної діяльності у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці не виявлено порушень законодавства про працю. Разом з тим, у зазначеному акті підтверджено, що позивач працював на підставі трудового договору, прийнятий на роботу згідно з наказом від 11.08.2022 № 7-к оператором наземних засобів керування безпілотним літальним апаратом за основним місцем роботи. З 01.01.2025 позивач заробітної плати не отримував, а в табелях обліку використання робочого часу зазначається «відсутній на роботі із нез`ясованих причин». Також, в акті перевірки підтверджено, що відповідач отримав заяви позивача, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та пояснення причини відсутності на роботі. У зазначеному акті вказується, що директор ТОВ «Скай Агробізнес» надав пояснення, що йому невідомі причини відсутності позивача та інших працівників на роботі, у зв`язку з чим в табелях обліку робочого часу зазначається «НЗ». Твердження директора ТОВ «Скай Агробізнес» про те, що йому не було відомо про причини відсутності позивача, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на роботі, не відповідає дійсності, так як за його вказівкою позивач знаходився вдома та чекав його вказівки з`явитися на роботу.
Разом з тим, за весь час з 01 січня 2025 року до 13 травня 2025 року, тобто до його звернення та звернень ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про звільнення з роботи, від відповідача будь-яких листів, повідомлень про те, що необхідно з`явитися на роботу не надходило. Будь-яких доказів про те, що ТОВ «Скай Агробізнес» намагалося з`ясувати причини відсутності на роботі позивача, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , відповідач при перевірці не надав. В кінці червня 2025 року позивач отримав лист від ТОВ «Скай Агробізнес» з повідомленням, що відповідно до наказу № 13-к від 24.06.2025 позивач звільнений з роботи відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП, за прогул та йому запропоновано з`явитися на підприємство для отримання трудової книжки. На письмове звернення позивача відповідач направив засобами поштового зв`язку трудову книжку позивача із записами про прийняття на роботу та звільнення з роботи в ТОВ «Скай Агробізнес». Враховуючи протиправність дій відповідача, позивач був вимушений звернутись до суду.
Ухвалою суду від 23 березня 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання.
27 травня 2026 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що обставини на які посилається ОСОБА_5 у своїй позовній заяві не зовсім відповідають дійсним обставинам справи. Згідно із заявою ОСОБА_1 відповідно до наказу від 11.08.2022 № 7-К він був прийнятий з 12.08.2022 на роботу оператором наземних засобів керування безпілотним літальним апаратом за основним місцем роботи з оплатою праці згідно з штатним розписом в розмірі 6700.00 грн. Весь час ОСОБА_1 працював та виконував свої посадові обов`язки, будь-яких зауважень щодо його роботи в керівництва не було, йому вчасно нараховувалась та виплачувалась заробітна плата. Так, за жовтень 2024 року ОСОБА_1 було виплачено заробітну плату в сумі 6524,52 грн. Згідно з платіжною відомістю від 18.10.2024 № 31 за першу половину місяця виплачено заробітну плату 18.10.2024, а також відповідно до платіжної інструкції від 04.11.2024 № 32 виплачено заробітну плату за другу половину жовтня 04.11.2024. За листопад 2024 року ОСОБА_1 виплачена заробітна плата в сумі 11433,16 грн. Згідно з платіжною відомістю від 20.11.2024 № 33 за першу половину місяця заробітна плата виплачена 20.11.2024, а також відповідно до платіжної інструкції від 04.11.2024 № 35 виплачено заробітну плату за другу половину місяця 04.11.2024. Згідно з заявою та наказом від 20.11.2024 № С-000000008 «Про надання відпустки» ОСОБА_1 надано з 01.12.2024 щорічну основну відпустку тривалістю 24 календарних днів. Заробітна плата за весь час щорічної відпустки ОСОБА_5 проведено 26.11.2024 згідно з платіжною відомістю № 34 від 26.11.2024. Однак, починаючи з 01.01.2025 ОСОБА_1 на роботі був відсутній.
Будь-яких заяв від ОСОБА_8 про надання йому відпустки без збереження заробітної плати з 01.01.2025 до підприємства не надходило. Також, він не повідомляв будь-яких інших причин своєї відсутності на роботі в період з 01.01.2025 та фактично до травня 2025 року. В табелях обліку використання робочого часу він рахується, як «відсутній на роботі із нез`ясованих причин».
В травні 2025 року на адресу товариства ОСОБА_1 було надіслано заяву від 13.05.2025 на звільнення його з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП та виплатою заробітної плати за 5 місяців. На вищевказану заяву ОСОБА_1 було направлено Лист-повідомлення від 15.05.2025 № 2-25, в якому йому було запропоновано з`явитись 20.05.2025 року за адресою підприємства для надання пояснень причин неявки на робочому місці з 01.01.2025 та повідомлено про неможливість його звільнення за ч. 3 ст.38 КЗпП. Проте, ОСОБА_9 у вказану дату та час до підприємства не з`явився, а надіслав свої письмові пояснення від 15.05.2026 в яких зазначив, що на роботі був відсутній та перебував вдома і чекав дзвінка директора про виклик його на роботу. 
В подальшому за заявою ОСОБА_1 та інших працівників було здійснено позапланову перевірку відповідності законодавству України вимог трудового законодавства ТОВ «Скай Агробізнес». Відповідно до Акту Західного Міжрегіонального управління Державної служби з питань прані від 11.06.2025 - жодних порушень трудового законодавства зі сторони ТОВ «Скай Агробізнес» не було виявлено. 
Після проведеної перевірки відповідачем на адресу позивача був направлений лист- повідомлення від 19.06.2025 з проханням з`явитись йому 24.06.2025 до відповідача для написання заяви на звільнення.
Однак, позивач у зазначений час не з`явився до відповідача, проте направив пояснення від 24.06.2025 та заяву в якій просив звільнити його з роботи з 26.06.2025 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням законодавства про працю, умов трудового договору, а саме невиплати заробітної плати більше 6 місяців. 
Зважаючи на вищевказані обставини, відповідно до наказу від № 13-к від 24.06.2025 ОСОБА_1 було звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул). Листом-повідомленням, який 27.06.2025 був направлений на адресу позивача, йому було повідомлено про його звільнення з роботи згідно з наказом № 13-к від 24.06.2025 за п. 4 ст. 40 КЗпП за прогул. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
08 червня 2026 року від позивача надійшла до суду відповідь на відзив, в якій він зазначає, що наведені відповідачем у відзиві заперечення проти позову безпідставні та необґрунтовані. Просить задовольнити його позовні вимоги повністю.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову.
Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив таке.
Згідно копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , з 12 серпня 2022 року позивач прийнятий на роботу оператором наземних засобів керування безпілотним літальним апаратом за основним місцем роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Скай Агробізнес».
Відповідно до копії наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай Агробізнес» від 11.08.2022 № 7-К, позивача прийнято на роботу оператором наземних засобів керування безпілотним літальним апаратом за основним місцем роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Скай Агробізнес» з 12.08.2022, з оплатою праці згідно з штатним розписом 6 500,00 грн.
За жовтень 2024 року ОСОБА_1 було виплачено заробітну плату в сумі 6524,52 грн. Згідно з платіжною відомістю від 18.10.2024 № 31 за першу половину місяця виплачено заробітну плату 18.10.2024, а також відповідно до платіжної інструкції від 04.11.2024 № 32 виплачено заробітну плату за другу половину жовтня 04.11.2024. За листопад 2024 року ОСОБА_1 виплачена заробітна плата в сумі 11433,16 грн. Згідно з платіжною відомістю від 20.11.2024 № 33 за першу половину місяця заробітна плата виплачена 20.11.2024, а також відповідно до платіжної інструкції від 04.11.2024 № 35 виплачено заробітну плату за другу половину місяця 04.11.2024. 
Згідно заяви та наказу від 20.11.2024 № С-000000008 «Про надання відпустки» ОСОБА_1 надано з 01.12.2024 щорічну основну відпустку тривалістю 24 календарних днів. Заробітна плата за весь час щорічної відпустки ОСОБА_5 проведено 26.11.2024 згідно з платіжною відомістю № 34 від 26.11.2024. 
З 01.01.2025 ОСОБА_1 на роботі був відсутній, вказана обставина не заперечується позивачем.
Згідно табелів обліку використання робочого часу за період з січня по травень 2025 ОСОБА_1 рахується, як «відсутній на роботі із нез`ясованих причин».
13 травня 2025 року позивачем подано заяву про звільнення на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України та виплатою заробітної плати за 5 місяців.
На вказану заяву відповідачем було направлено ОСОБА_1 лист - повідомлення від 15.05.2025 № 2-25, в якому йому було запропоновано з`явитись 20.05.2025 року за адресою підприємства для надання пояснень причин неявки на робочому місці з 01.01.2025 та повідомлено про неможливість його звільнення за ч. 3 ст.38 КЗпП. 
ОСОБА_1 у вказану дату та час до підприємства не з`явився, а надіслав свої письмові пояснення від 15.05.2026 в яких зазначив, що на роботі був відсутній та перебував вдома і чекав дзвінка директора про виклик його на роботу. 
В подальшому за заявою ОСОБА_1 та інших працівників було здійснено позапланову перевірку відповідності законодавству України вимог трудового законодавства ТОВ «Скай Агробізнес». 
Відповідно до Акту Західного Міжрегіонального управління Державної служби з питань прані від 11.06.2025 - жодних порушень трудового законодавства зі сторони ТОВ «Скай Агробізнес» не було виявлено. 
Після проведеної перевірки відповідачем на адресу позивача був направлений лист- повідомлення від 19.06.2025 з проханням з`явитись 24.06.2025 до ТОВ «Скай Агробізнес» для написання заяви на звільнення.
Проте, ОСОБА_1 у зазначений час до відповідача не з`явився, направив пояснення від 24.06.2025 та заяву в якій просив звільнити його з роботи з 26.06.2025 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням законодавства про працю, умов трудового договору, а саме невиплати заробітної плати більше 6 місяців. 
Відповідно до наказу від № 13-к від 24.06.2025 ОСОБА_1 було звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2023 року у справі №723/4239/21 (провадження №61-111св23) зазначено, що для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази із числа передбачених ЦПК України. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника.
Звільнення працівника з підстав не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі №6-33цс14).
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП).

Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.
Пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Прогул це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц).
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишенням роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального навчального закладу).
Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця застосувати до працівника стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і в разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причин такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведений у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі № 308/12855/19 (провадження № 61-3130св21).
Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.
Такий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18).
Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.
Отже для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, не залежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі №914/2350/18 (914/608/20) (провадження №12-83гс21).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Як достеменно встановлено судом, та не заперечується позивачем, останній був відсутній на робочому місці протягом п`яти місяців з 01.01.2025.
Суд критично оцінює доводи позивача щодо домовленості позивача з керівником відповідача не приходити на роботу так як постійної роботи немає, оскільки згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження домовленості позивача з керівником відповідача не приходити на роботу та відповідачем таких доказів суду не надано.
Суд звертає увагу, що діючий процесуальний закон унеможливлює ухвалення судових рішень на основі припущень, ймовірностей чи непідтверджених фактів.
За наведеного позивачем не доведено поважні причини відсутності його на робочому місці протягом пяти місяців з 01.01.2025, що є підставою для звільнення відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що роботодавець, звільнивши позивача, у зв`язку із прогулом відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, діяв у межах та у відповідності до норм чинного трудового законодавства України, і позивач не довів порушення відповідачем вимог законодавства під час його звільнення.
Враховуючи, що звільнення позивача з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому відсутні підстави для визнання незаконним та скасування наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай Агробізнес» від 24.06.2025 № 13-К про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.
Вимоги позивача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у даному випадку є похідними вимогами від основної вимоги про визнання наказу відповідача незаконним та його скасування. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні основної позовної вимоги, похідні вимоги теж не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 12, 13, 76-89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скай Агробізнес" про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Скай Агробізнес" (вул. Будівельників, буд. 1, м. Рівне, 33000, ІК 44587577).
Повне судове рішення складене та підписане 24.07.2026.

Суддя О. Левчук