ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/13030/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальності “ВАМП-ЗАХІД” до Львівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби про визнання протиправними та скасування рішення

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “ВАМП-ЗАХІД” код ЄДРПОУ 36659531 місцезнаходження: 79056, м. Львів, вул. Ковельська, буд.109/Б (далі позивач) до Львівської митниці код ЄДРПОУ 43971343, місцезнаходження: 79000, Львівська область м. Львів, вул. Т. Костюшка, 1 (далі відповідач), в якій позивач просить: 
- скасувати рішення Львівської митниці UA209000/2026/000315/2 про коригування митної вартості товарів від 03.03.2026;
- визнати протиправною картку відмови Львівської митниці Держмитслужби в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2026/000620 та скасувати її.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що декларантом при поданні митної декларації надано усі документи, які містили конкретні числові значення щодо ціни, яка була сплачена за товар, що ввозився на територію України в режимі імпорту. Тому, на думку позивача, митним органом неправомірно, без достатніх на це підстав прийнято рішення про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товару. Зазначені митницею в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості зауваження та розбіжності, які стали підставою для прийняття оскаржених рішень про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості товарів.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що витребування додаткових документів у позивача було обумовлене необхідністю оцінки наявних ризиків щодо можливого заниження митної вартості необхідністю у зв`язку з цим перевірки даних щодо правильності формування ціни на задекларований товар, а також підтвердження того наскільки обґрунтованим є декларування митної вартості товару за ціною, нижчою аніж та що вже наявна в митного органу, а також законодавчо закріплене право митного органу упевнитись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку поданих для цілей визначення митної вартості, яке кореспондується з обов`язком декларанта надавати відомості для підтвердження митної вартості, які повинні базуватися на підтверджених документально об`єктивних даних, та піддаватися обчисленню. Однак, позивач не надав жодних витребуваних документів, не спростував сумнівів митниці щодо заявленої митної вартості та не довів, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в т.ч. обрано метод визначення митної вартості товарів, що не дало можливості митниці перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі та стало підставою для визначення митної вартості не за першим методом, а інакше таку вартість визначити не було можливості. Тому декларанту відповідно до ч.3 ст.53 МКУ була скерована вимога про надання додаткових документів для усунення наявних розбіжностей, з метою упевнитися в тому, що декларант правильно визначив митну вартість. Однак, на вимогу декларантом додаткових документів не надано, сумнівів митного органу не спростовано. 
Відтак, у зв`язку з наявними розбіжностями та відсутністю обґрунтувань цих розбіжностей, не наданням декларантом жодних додаткових документів, митним органом цілком обґрунтовано прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товару відповідно до якого митну вартість скориговано на підставі наявних у митниці відомостей із застосуванням методу 2(ґ) відповідно до положень статті 64 Митного кодексу України”.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) суд зазначає, що ухвалою від 29.06.2026 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою від 14.09.2026 суд відмовив суд відмовив у задоволенні заяви представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ТОВ “ВАМП-ЗАХІД” зареєстроване як юридична особа 25.08.2009. Основними видами економічної діяльності позивача є: оптова торгівля хімічними продуктами (46.75); Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (45.32); Неспеціалізована оптова торгівля (46.90); Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах (47.78).
Між ТОВ “ВАМП-ЗАХІД”, як покупцем, та ZHEJIANG GOLD INTELLIGENT SUSPENSION CORP. (Республіка Китай) 27.07.2023 укладено договір №VMP20230724, за умовами якого Продавець зобов?язується виготовити автомобільні запчастини та зобов?язується продавати їх тільки ТОВ “ВАМП-ЗАХІД”. У разі порушення цієї умови контракту Покупець має право вимагати від Продавця відшкодування збитків у сумі 10000 доларів США.
Згідно з пунктами 2.1, 2.4 договору, ціна і кількість “Продукції”, що поставляється, обумовлюється і вказується в інвойсі при кожній покупці окремо. Валютою договору є долар США.
Відповідно до пункту 3.1. Оплата за товар, що постачається за цим договором, здійснюється за ціною, зазначеною у рахунках - фактурах чи інвойсах щодо кожного відвантаження.
Відповідно до пункту 3.4. Оплату за поставлений товар “Покупець” здійснює шляхом перерахування вартості товару на умовах передоплати на основі попередніх інвойсів або після отримання товару протягом 360 днів.
Відповідно до пунктів 5.1-5.3 договору, “Продукція” поставляється на умовах FOB NINGBO. Партія “Продукції” надходить згідно з індивідуальними заявками по справжньому “Контракту”. З поставленою партією “Продукції” “Продавець” надає таку документацію: Інвойс та пакувальний лист.
Позивач, на підставі рахунку-фактури (інвойс) № G2025120109 від 10.12.2025 придбав у ZHEJIANG GOLD INTELLIGENT SUSPENSION CORP. (Республіка Китай) запчастини для легкових автомобілів в асортименті, на загальну суму 36018,46 доларів США.
З метою здійснення митного оформлення ввезеного в режимі імпорту товару, уповноваженим представником позивача подано митну декларацію 26UA209230018758U5 разом із такими документами:
- рахунок-фактура (інвойс) № G2025120109 від 10-12-2025 на поставлені товари;
- зовнішньо-економічний контракт № VMP20230724 від 24-07-2023 з виробником постачальником;
- рахунок на оплату транспортних послуг № LS-4721494 від 20-02-2026;
- довідка про транспортні витрати № 493269 від 20-02-2026;
- довідка про розподіл транспортних витрат № 435 від 01-03-2026;
- договір про транспортно-експедиторське обслуговування 1627/1 від 12-08-2016;
- заявка 6 від 16-02-2026 до договору транспортного експедирування 1627/1 від 12 08-2016;
- договір про організацію перевезень вантажів автотранспортом 20/09/19 від 20-09 2019;
- бухгалтерська документація;
- митна декларація 24UA209230100194U0 від 26-10-2024 (декларація, інвойс);
- митна декларація 25UA209230027476U0 від 25-03-2025 (декларація, інвойс);
- митна декларація 25UA209230059169U4 від 24-06-2025 (декларація, інвойс);
- специфікація № G2025120109 від 10-12-2025 виробника-експортера;
- прайс-лист виробника-експортера від 01/12/2025;
- звіт про незалежну експертну оцінку № 84-03-226 від 02-03-2026 щодо вартості аналогічних поставлених товарів;
- INTERNET посилання на сайти з пропозиціями аналогічних товарів на внутрішньому ринку;
- заявка імпортера ВН-0089303 від 01-12-2025 з деталізацією асортименту та кількості товарів;
- лист імпортера б/н від 03-03-2026 щодо призначення імпортованих товарів до бюджетного сегменту легкових автомобілів;
- експортна декларація 310120250514401233 від 14-12-2026 країни експортера (Китай).
03.03.2026 Львівською митницею Державної митної служби України було прийнято рішення про коригування митної вартості товару № UA209000/2026/000315/2 за митною декларацією № 26UA209230018758U5.
Таке рішення обґрунтовано тим що “За результатом аналізу встановлено наступні розбіжності та невідповідності”: 
- подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар;
- надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.
Відповідно до п.1 ч.4 ст.54 МКУ здійснено контроль наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Під час здійснення митного контролю опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах та встановлено наступне:
- відповідно п.4.1 зовнішньоекономічного Договору № VMP20230724 від 24.07.2023 (надалі Договір) передбачено, що якість продукції, що поставляється, повинна відповідати технічним умовам виробника. При цьому, жодного документу, який б підтверджував відповідність технічним умов виробника не було подано, а також не надані документи, що підтверджують виробника товару та ТМ. Слід зазначити, що для підтвердження виробника товарів можуть бути надані документи, в тому числі: - копія ліцензії на виробництво товару; - копія нормативно-технічної документації на виготовлення товару; - копія сертифікату на систему якості товару; копія сертифікату продукції власного виробництва; -копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN;
- пунктом 5.3. Договору передбачено, що з поставленою партією «Продукції» Продавець надає таку документацію: інвойс та пакувальний лист. При цьому, наданий комерційний інвойс № G2025120109 від 10.12.2025 року та пакувальний лист № G2025120109 від 10.12.2025 не містять ідентифікації особи, уповноваженої на укладення таких документів, що, в свою чергу, ставить під сумнів об`єктивність числових даних, зазначених у таких документах. Згідно п. 2.1 Договору ціна товару який постачається, обумовлюється безпосередньо у кожному інвойсі на поставку, разом з тим у інвойсі № G2025120109 від 10.12.2025 року відсутні умови поставки товару, що має вплив на формування вартості. При цьому, в поданому до митного оформлення комерційному інвойсі відсутня інформація яка б конкретизувала порядок оплати за поставлений товар, а згідно з пункту 3.4 Договору, оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування вартості товару на умовах передоплати на основі попередніх інвойсів або після отримання товару протягом 360 днів. Слід зазначити, що відсутність або неоднакове трактування термінів оплати не дає можливості митному органу здійснити контроль правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, з огляду на те, що на момент митного оформлення оплата за оцінювані товари вже могла бути здійснена або мала бути здійсненна;
- відповідно наданих до митного оформлення документів продавець поставляє товар на умовах «FOB CN NINGBO». Відповідно до Incoterms 2020 термін FOB Free on Board (Назва порту відвантаження) який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;- витрати на страхування цих товарів. Відповідно до частини другої статті 53 Митного Кодексу України, згідно заявлених умов поставки, для підтвердження митної вартості товарів подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. У наданому до митного оформлення рахунку-фактурі на оплату транспортно-експедиційних послуг №LS-4721494 від 20.02.2026 року відсутні такі складові як витрати на навантаження, вивантаження в порту призначення та обробку оцінюваних товарів, митне оформлення, портові збори, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Крім того, у вищезазначеному рахунку та Заявці №6 від 16.02.2026 року містяться посилання на Договір №1627/1 від 12.08.2016 року, який до митного оформлення декларантом не надано.
Крім того, у гр.17 та гр. 23 наданої до митного оформлення CMR № 7895-3 від 20.02.2026 року наявні штампи перевізника TOV «Viat-Trans», однак документи, які визначають договірні відносини з TOV «Viat-Trans» та передбачають факт погодження вартості, маршруту та способів розрахунку відсутні.
Також, слід зазначити, що датою складання рахунку на оплату транспортно-експедиційних послуг є 20.02.2026, проте відповідно відміток на товаросупровідних документах (CMR) вантаж перетнув кордон 28.02.2026 р. Відповідно, на момент виставлення рахунку, витрати на транспортування вантажу на ділянці Gdansk, PL - Ягодин/Дорогуск не були відомі у повному обсязі. Все вищевикладене не дає можливості митному органу здійснити контроль правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки відомостей щодо числового значення складових митної вартості в частині отриманих транспортно-експедиторських послуг;
- у гр. «країна призначення» експортної декларації № 310120250514401233 міститься запис "POL", що суперечить умовам угоди. У декларації вказані умови поставки FOB, але не зазначений географічний пункт поставки товару. Таким чином, експортна митна декларація країни відправлення у зв`язку з вищезазначеними невідповідностями не може бути використана митним органом як додаткова інформація. У сукупності перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.
Отже, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу.
Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. Відповідно до статті 53 Митного кодексу України декларанту надіслано вимогу про надання додаткових документів для підтвердження числового значення заявленої митної вартості, а саме: 1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено,- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності- інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів ; 5) якщо здійснювалося страхування,- страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. переклади документів відповідно до вимог ст.254 МКУ Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
На вимогу митного органу декларантом надано Договір перевезення вантажів автотранспортом, Договір про транспортно-експедиційне обслуговування, звіт про оцінку, прайс-лист, заявка імпортера, специфікація, лист імпортера, витяги з інтернет-джерел, а також документи по попередніх митних оформленнях (митні декларації, банківські платіжні інструкції, інвойси). У п.5 розділу 4 наданого на вимогу митного органу Звіту про оцінку № 84-03-226 від 03.02.2026 року щодо вартості поставлених товарів, вказано, що визначена в даному Звіті вартість є орієнтовною (ймовірною величиною), а у розділі «Примітки» зазначено, що вартість визначена у висновку носить довідковий характер. Відповідно до пункту 4.1.3. додатково наданого на вимогу митного органу Договору про транспортно-екпедиторське обслуговування № 1627/1 від 12.08.2016, клієнт оплачує платежі що підлягають оплаті за виконані послуги з перевезенням вантажу морським транспортом (фрахт) та супутні витрати пов`язані з таким перевезенням протягом трьох банківських днів з моменту виставлення експедитором рахунку, але до виходу контейнерів з порту. Однак, будь які банківські платіжні документи що підтверджують факт оплати вищевказаних послуг декларантом не надано. Додатково наданий на вимогу митного органу прайс-лист від 01.12.2025 який виданий для ТзОВ "Вамп- Захід" суперечить суті прайс-листа, який має бути адресовано необмеженій кількості потенційних покупців. Даний «прайс лист» містить суб`єктивний характер і не дає можливості зробити висновки щодо об`єктивних умов визначення ціни при здійснені зовнішньоекономічної операції. Документи, подані на вимогу митного органу не усувають вищезазначені невідповідності. Інших документів на вимогу митного органу не надано. Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, у зв`язку неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій- третій статті 53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість.
Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала: МД № 100230/2025/25303 від 15.12.2025 р., де митна вартість товару зі схожими характеристиками «Запчастини до підвіски легкового автомобіля в асортименті…» становить 6,16 дол. США/кг. Коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось, у зв`язку з тим, що умови поставки а також обсяг партії товару у наведеному джерелі відповідають умовам заявленим декларантом у митній декларації.
Позивач не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, звернувся до суду з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із частиною другою статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 вказаного Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII вказаного Кодексу та вказаною главою (частина перша статті 52 МК України).
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
За правилами частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених вказаним Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається частиною другою статті 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 вказаного Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до вимог частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій вказаної статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1)договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина шоста статті 53 МК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування зазначеного методу, визначених у частині першій статті 58 вказаного Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 вказаного Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари.
У частині шостій статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 зазначеного Кодексу, або відсутності у таких документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари;
- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу;
- надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У частині першій статті 55 МК України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 вказаного Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з частиною другою статті 55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 вказаного Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;
5) інформацію про:
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х вказаного Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої вказаної статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 вказаного Кодексу або до суду.
У частині третій статті 55 МК України також встановлено, що форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 МК України з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до частини другої вказаної статті є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
У частинах третій-шостій статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм зазначеного Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 вказаного Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 вказаного Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 вказаного Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 вказаного Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Згідно з частиною другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У частинах четвертій, п`ятій статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої вказаної статті.
Ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 вказаного Кодексу. У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 вказаного Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
За приписами частин першої, другої, четвертої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 вказаного Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями вказаної статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень зазначеної статті, та про використаний при цьому метод.
Таким чином, основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). МК України визначає вичерпний перелік документів, що подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, а також забороняє вимагати будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в статті 53 цього Кодексу.
Обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант під час митного оформлення імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у разі обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає контролюючому органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Водночас повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх передбачених статтею 53 МК України документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у разі, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 МК України викладений у постановах Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 540/2605/18, від 06.05.2020 у справі № 140/1713/19, від 17.01.2022 у справі № 520/2000/19.
Як встановив суд з метою митного оформлення вказаного товару, позивач подав до митного органу митну декларацію 26UA209230018758U5 разом із такими документами:
- рахунок-фактура (інвойс) № G2025120109 від 10-12-2025 на поставлені товари;
- зовнішньо-економічний контракт № VMP20230724 від 24-07-2023 з виробником постачальником;
- рахунок на оплату транспортних послуг № LS-4721494 від 20-02-2026;
- довідка про транспортні витрати № 493269 від 20-02-2026;
- довідка про розподіл транспортних витрат № 435 від 01-03-2026;
- договір про транспортно-експедиторське обслуговування 1627/1 від 12-08-2016;
- заявка 6 від 16-02-2026 до договору транспортного експедирування 1627/1 від 12 08-2016;
- договір про організацію перевезень вантажів автотранспортом 20/09/19 від 20-09 2019;
- бухгалтерська документація;
- митна декларація 24UA209230100194U0 від 26-10-2024 (декларація, інвойс);
- митна декларація 25UA209230027476U0 від 25-03-2025 (декларація, інвойс);
- митна декларація 25UA209230059169U4 від 24-06-2025 (декларація, інвойс);
- специфікація № G2025120109 від 10-12-2025 виробника-експортера;
- прайс-лист виробника-експортера від 01/12/2025;
- звіт про незалежну експертну оцінку № 84-03-226 від 02-03-2026 щодо вартості аналогічних поставлених товарів;
- INTERNET посилання на сайти з пропозиціями аналогічних товарів на внутрішньому ринку;
- заявка імпортера ВН-0089303 від 01-12-2025 з деталізацією асортименту та кількості товарів;
- лист імпортера б/н від 03-03-2026 щодо призначення імпортованих товарів до бюджетного сегменту легкових автомобілів;
- експортна декларація 310120250514401233 від 14-12-2026 країни експортера (Китай).
Як на підставу для прийняття оскарженого рішення стало те, що відповідно п.4.1 зовнішньоекономічного Договору № VMP20230724 від 24.07.2023 (надалі Договір) передбачено, що якість продукції, що поставляється, повинна відповідати технічним умовам виробника. При цьому, жодного документу, який б підтверджував відповідність технічним умов виробника не було подано, а також не надані документи, що підтверджують виробника товару та ТМ. Слід зазначити, що для підтвердження виробника товарів можуть бути надані документи, в тому числі: - копія ліцензії на виробництво товару; - копія нормативно-технічної документації на виготовлення товару; - копія сертифікату на систему якості товару; копія сертифікату продукції власного виробництва; -копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN.
Суд зазначає, що в розумінні частини 2 статті 53 МК України відомості про виробника товару та торговельну марку (а також будь-які документи, що їх підтверджують) не належать до переліку документів, які підтверджують заявлену митну вартість товарів.
Водночас приписи Контракту не передбачають, що продавець повинен надавати покупцю документи, які підтверджують якість товару, виробника товару та наявність прав на торговельну марку цього товару.
Слід зазначити, що приписи статті 53 МК України визначають вичерпний перелік документів, які декларант зобов`язаний надати до митного оформлення для підтвердження митної вартості товару. Цей вичерпний перелік не передбачає таких документів, які містять відомості про виробника товару та торговельну марку, отже відповідач не мав витребовувати у позивача такий документ.
Тож ненадання продавцем сертифікату якості та документів, що підтверджують виробника товару та ТМ, може свідчити про невиконання продавцем умов контракту, в частині надання сертифікату, проте не може свідчити про заниження митної вартості. Слід зазначити, що виконання чи не виконання умов договору виходить з договірних правовідносин між позивачем як покупцем та продавцем. В свою чергу, Львівська митниця не є тим органом на якого законодавством покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових угод. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 №815/137/17. До того ж, обставини щодо ненадання сертифікату якості та документів, що підтверджують виробника товару та ТМ, можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) продавцем умов договору. Разом з цим, вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації. Суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 у справі №810/2784/18.
Відтак, такі доводи є безпідставними, оскільки відповідачем не доведено як вони вплинули та чи могли вплинути на заниження позивачем митної вартості імпортованого товару.
Щодо зауваження, що пунктом 5.3. Договору передбачено, що з поставленою партією «Продукції» Продавець надає таку документацію: інвойс та пакувальний лист. При цьому, наданий комерційний інвойс № G2025120109 від 10.12.2025 року та пакувальний лист № G2025120109 від 10.12.2025 не містять ідентифікації особи, уповноваженої на укладення таких документів, що, в свою чергу, ставить під сумнів об`єктивність числових даних, зазначених у таких документах. 
Суд зазначає, що інвойс і пакувальний лист - це комерційні документи, які супроводжують поставку продукції та містять фактичні дані щодо кількості, вартості, упаковки тощо. Ці документи не є окремими правочинами та не потребують нотаріального засвідчення або окремої ідентифікації особи, якщо інше не передбачено умовами контракту.
Згідно з умовами Контракту (пункт 5.3) з поставленою партією «Продукції» «Продавець» надає таку документацію: Інвойс та пакувальний лист. Тобто, вимога щодо підпису або ідентифікації не передбачена в умовах контракту.
Отже, якщо контракт прямо не передбачає обов`язку підписання інвойсу та пакувального листа уповноваженою особою з ідентифікацією, то відсутність підпису чи П.І.Б. особи не є порушенням умов договору.
При цьому, наявність всіх суттєвих реквізитів у комерційному інвойсі та пакувальному листі (номер, дата, реквізити сторін, найменування продукції, кількість, вартість) є достатньою для виконання умов контракту. Відсутність ідентифікації особи не впливає на достовірність числових даних, якщо немає окремої вимоги в договорі щодо обов`язкового підпису.
Щодо зауваження, що згідно п. 2.1 Договору ціна товару який постачається, обумовлюється безпосередньо у кожному інвойсі на поставку, разом з тим у інвойсі № G2025120109 від 10.12.2025 року відсутні умови поставки товару, що має вплив на формування вартості. При цьому, в поданому до митного оформлення комерційному інвойсі відсутня інформація яка б конкретизувала порядок оплати за поставлений товар, а згідно з пункту 3.4 Договору, оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування вартості товару на умовах передоплати на основі попередніх інвойсів або після отримання товару протягом 360 днів. Слід зазначити, що відсутність або неоднакове трактування термінів оплати не дає можливості митному органу здійснити контроль правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, з огляду на те, що на момент митного оформлення оплата за оцінювані товари вже могла бути здійснена або мала бути здійсненна
Суд зазначає, що оплата за товар, який ввозиться здійснюється відповідно до зовнішньоекономічного контракту VMP20230724 від 24.07.2023 року. Умови оплати товару визначені безпосередньо у контракті, який було подано митному органу. Зокрема, відповідно до п. 3.1 Контракту оплата за товар здійснюється за цінами, зазначеними у рахунках-фактурах (інвойсах) по кожній відвантаженій партії товару та відповідно до п. 3.4 Контракту оплата здійснюється протягом 360 днів з моменту отримання товару покупцем. Отже, контракт прямо визначає порядок формування ціни, джерело визначення ціни (інвойс), строк здійснення оплати. 
Відповідно до положень Митний кодекс України, зокрема статей 53 та 58, для підтвердження митної вартості декларант подає документи, що підтверджують ціну, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за товар. Такими документами є, зокрема, контракт та рахунок-фактура (інвойс). Нормами митного законодавства не встановлено обов`язкової вимоги, щоб інвойс містив інформацію про строки чи порядок оплати товару. Основне призначення інвойсу -підтвердження ціни товару, його кількості та вартості поставки. Таким чином, відсутність у інвойсі окремого зазначення строків оплати не впливає на визначення митної вартості та не може свідчити про недостовірність заявленої ціни товару. Аналіз поданих декларантом документів свідчить про те, що вони містять усі необхідні відомості для перевірки правильності визначення митної вартості товару.
Зокрема, у рахунку-фактурі (інвойсі) №G2025120109 зазначено продавця та покупця товару, посилання на контракт № VMP20230724 від 24.07.2023 року, найменування товару, його кількість, ціну за одиницю товару, загальну вартість поставки, а також умови поставки.
Таким чином, твердження митниці про те, що умови оплати не визначені жодним документом, не відповідає фактичним обставинам справи.
Щодо зауваження митного органу, що відповідно наданих до митного оформлення документів продавець поставляє товар на умовах «FOB CN NINGBO». Відповідно до Incoterms 2020 термін FOB Free on Board (Назва порту відвантаження) який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;- витрати на страхування цих товарів. Відповідно до частини другої статті 53 Митного Кодексу України, згідно заявлених умов поставки, для підтвердження митної вартості товарів подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. У наданому до митного оформлення рахунку-фактурі на оплату транспортно-експедиційних послуг №LS-4721494 від 20.02.2026 року відсутні такі складові як витрати на навантаження, вивантаження в порту призначення та обробку оцінюваних товарів, митне оформлення, портові збори, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Суд зазначає, що умови поставки товару узгоджені сторонами в контракті VMP20230724 від 24.07.2023 року, відповідно до пункту 5.1 якого товар поставляється продавцем на умовах FOB NINGBO (Китай) відповідно до Інкотермс 2010.
Пунктом 4.3 Контракту передбачено, що у вартість товару входить вартість тари, упаковки.
Таким чином, складовими митної вартості товару є інвойсна вартість товару та вартість перевезення товару в місце призначення (до кордону України).
Відповідно до вимоги, яка була виставлена митним органом, брокером було надано документи які підтверджують витрати, пов`язані із транспортування оцінюваного товару, а саме: рахунок-фактура (інвойс) № G2025120109 від 10-12-2025 на поставлені товари, зовнішньо-економічний контракт № VMP20230724 від 24-07-2023 з виробником постачальником, рахунок на оплату транспортних послуг № LS-4721494 від 20-02-2026, довідка про транспортні витрати № 493269 від 20-02-2026, довідка про розподіл транспортних витрат № 435 від 01-03-2026, договір про транспортно-експедиторське обслуговування 1627/1 від 12-08-2016, заявка 6 від 16-02-2026 до договору транспортного експедирування 1627/1 від 12 08-2016, договір про організацію перевезень вантажів автотранспортом 20/09/19 від 20-09 2019.
Суд зазначає, що довідка про транспортні витрати №493269 від 20.02.2026 містить відомості про суми, які варто сплатити за всі транспортні витрати.
Відповідно до положень Митного кодексу України до митної вартості товарів включаються витрати на транспортування товару до пункту ввезення на митну територію України, тоді як витрати, понесені після перетину митного кордону України, не включаються до митної вартості.
Таким чином, подані декларантом документи містять чітку, узгоджену та взаємопов`язану інформацію щодо маршруту перевезення та структури транспортних витрат, що дає можливість встановити витрати на транспортування товару до пункту ввезення на митну територію України.
Щодо зауваження, що у рахунку та Заявці №6 від 16.02.2026 року містяться посилання на Договір №1627/1 від 12.08.2016 року, який до митного оформлення декларантом не надано.
Суд звертає увагу, що інформація в заявці жодним чином не впливає на розмір визначення складової митної вартості товару, оскільки підтверджуючими документами факту транспортування є CMR, а документом, що підтверджує вартість транспортування є рахунок на оплату транспортних послуг та довідка про транспортні витрати.
Тому суд відхиляє такі доводи митного органу.
Щодо зауваження митного органу, що у гр.17 та гр. 23 наданої до митного оформлення CMR № 7895-3 від 20.02.2026 року наявні штампи перевізника TOV «Viat-Trans», однак документи, які визначають договірні відносини з TOV «Viat-Trans» та передбачають факт погодження вартості, маршруту та способів розрахунку відсутні, суд зазначає.
Згідно договору транспортно-експедиторського обслуговування 162711 від 12.08.2016 між ТОВ «ВАМП-ЗАХІД» та ТОВ «ЛАМАН ШИППИНГ», зазначається, що на виконавця покладаються обов`язки пов`язані із транспортно-експедиторським обслуговуванням. Транспортно-експедиторське транспортування (або обслуговування) - це комплексна організація доставки вантажів «під ключ», де експедитор бере на себе повний контроль за маршрутом, оформленням документів, складуванням, страхуванням та залученням перевізників. Тобто, згідно із даним договором витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів входять у вартість всіх транспортно-експедиторських послуг, отже розмежування даного виду транспортних витрат не обов`язкове. Також, варто зазначити, що пунктом 2.1.1. Експедитор має право від свого імені укладати договори із транспортними організаціями. В зв`язку з чим між ТОВ «ЛАМАН ШИППИНГ» та ТОВ «ВИА-ТРАНС» було укладено договір №20/09/19 про перевезення вантажів автотранспортом.
Отож, суд враховує, що довідка про транспортні витрати містять інформацію про вартість перевезення товару за весь маршрут від постачальника до покупця.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем під час митного оформлення надано митному органу документи щодо перевезення задекларованого товару, які не містять жодних розбіжностей та підтверджують вартість транспортних послуг з перевезення задекларованого товару. 
Щодо зауваження, що датою складання рахунку на оплату транспортно-експедиційних послуг є 20.02.2026 р., проте відповідно відміток на товаросупровідних документах (CMR) вантаж перетнув кордон 28.02.2026 р. Відповідно, на момент виставлення рахунку, витрати на транспортування вантажу на ділянці Gdansk, PL - Ягодин/Дорогуск не були відомі у повному обсязі. Все вищевикладене не дає можливості митному органу здійснити контроль правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки відомостей щодо числового значення складових митної вартості в частині отриманих транспортно-експедиторських послуг.
Суд зауважує, що вказані зауваження не є підставою для коригування митної вартості оскільки, такі не спростовують вартість міжнародних транспортно-експедиційних послуг вказаних у рахунку на оплату № LS-4721494 від 20-02-2026, довідці про транспортні витрати № 493269 від 20-02-2026, довідці про розподіл транспортних витрат № 435 від 01-03-2026.
Так, експедитор, прийнявши товар до перевезення фактично розпочав перевезення та визначив які витрати він понесе, зважаючи на обсяг перевезення, потенційні витрати та прибутки, сформував рахунок та довідку, який надав замовнику.
Оскільки, як вже зазначалось судом вище, Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, в даному випадку довідка про транспортні витрати є допустимим доказом па підтвердження витрат на перевезення товарів. Аналогічна правова позиція наведена в рішеннях Верховного суду від 22 серпня 2019 року у справі №810/2784/18 та від 31 січня 2018 року у справі №810/2839/17.
Обґрунтування відповідача про те, що на момент виставлення рахунку, витрати на транспортування не були відомі у повному обсязі оскільки, не є підставою для коригування митної вартості оскільки, такі не спростовують вартість міжнародних транспортно-експедиційних послуг.
Відтак судом встановлено, що надані позивачем документи не містять жодних розбіжностей та в повній мірі дозволяли митному органу впевнитись у відповідності заявленої позивачем митної вартості ціні договору в тому числі й розмірі понесених витрат у зв`язку із транспортуванням товару.
Щодо зауваження митного органу, що у графі «країна призначення» експортної декларації № 310120250514401233 міститься запис "POL", що суперечить умовам угоди. У декларації вказані умови поставки FOB, але не зазначений географічний пункт поставки товару. Отож, експортна митна декларація країни відправлення у зв`язку з вищезазначеними невідповідностями не може бути використана митним органом як додаткова інформація. У сукупності перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.
Суд зауважує, що митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару. Як уже було зазначено, декларантом до митної декларації було надано інвойс, за яким здійснювалась відповідна операція. Так, інвойс є доказом операцій купівлі продажу товарів або послуг та належать до групи документів, які є підставою для розрахунку податків за законодавством країни експорту.
Крім цього, частиною 3 статті 53 МК України передбачено, що копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, та подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства цієї країни.
Відтак, відповідачем у оскаржуваному рішенні не наведено обґрунтування невідповідності наданої позивачем копії митної декларації країни відправлення вимогам законодавства країни-відправника.
Оцінюючи надані декларантом до митного оформлення документи на підтвердження заявленої митної вартості товару суд дійшов висновку, що такі є достатніми для підтвердження заявленої митної вартості декларованого товару за основним методом.
Суд також зазначає, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
При цьому, сама лише інформація з бази даних Держмитслужби, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним митним за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а.
З оскаржених рішень видно, що джерелом коригування митної вартості задекларованого позивачем товару за резервним методом є митні декларації.
Проте, оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів не містять порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом (резервним), що додатково свідчить про необґрунтованість оскаржуваних рішення.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач подав до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості імпортованих товарів за основним методом, а, в свою чергу, відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідач не спростував, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідач не довів.
Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд при розгляді справи враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Зважаючи на викладені порушення, допущені митним органом при здійснення коригування митної вартості товарів, суд дійшов висновку про невідповідність оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому такі є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 13563,62 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці UA209000/2026/000315/2 про коригування митної вартості товарів від 03.03.2026.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Львівської митниці Держмитслужби в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2026/000620.

Стягнути з Львівської митниці (код ЄДРПОУ 43971343, місцезнаходження: 79000, Львівська область м. Львів, вул. Т. Костюшка, 1) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ВАМП-ЗАХІД” (код ЄДРПОУ 36659531 місцезнаходження: 79056, м. Львів, Львівська область вул. Ковельська, буд.109/Б ) судовий збір у розмірі 13563 (тринадцять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн 62 коп.

Рішення суду першої інстанції набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.