ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2026 року		Справа № 140/4705/25 пров. № А/857/35781/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р. М., суддів Димарчук Т. М.,Заверухи О. Б., розглянув в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року (головуючий суддя Валюх Віктор Миколайович, м. Луцьк) у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними, -
Короткий зміст позовних вимог
До Волинського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) з такими вимогами:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати компенсації втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період 01.01.2016 по 29.02.2018 в сумі 29231,02 грн з урахуванням дати розрахунку 10.12.2021 року та за період 01.03.2018 по 27.03.2020 в сумі 95844,26 грн з урахуванням дати розрахунку 14.04.2025 року відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв?язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Суд першої інстанції постановив рішення, яким задоволено повністю адміністративний позов, а саме суд: - визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення; - зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період 01.01.2016 по 28.02.2018 в сумі 28792,55 грн з урахуванням дати розрахунку 10.12.2021 та за період 01.03.2018 по 28.03.2020 в сумі 95844,26 грн з урахуванням дати розрахунку 14.03.2025, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159. 
Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції керувався нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі – Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159), а також практикою Верховного Суду та дійшов висновку, що основною умовою для виплати фізичній особі компенсації втрати частини доходів є порушення встановлених законом строків виплати нарахованих доходів. Нарахування та виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися в місяці виплати основної суми доходу та розраховуватися по день виплати. Оскільки індексація грошового забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а її виплату позивачу було здійснено із порушенням установлених законом строків, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача підстав для виплати компенсації втрати частини доходів за весь період затримки виплати індексації до дня фактичного проведення розрахунку.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Відповідач оскаржив рішення суду першої інстанції до Восьмого апеляційного адміністративного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення ним норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову. 
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт покликається на те, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). Стверджує, що індексація грошового забезпечення не є постійною виплатою, а залежить від величини індексу споживчих цін та підвищення посадових окладів (тарифних розрядів). 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Суд на підставі частини четвертої статті 304 КАС України дійшов висновку, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Обставини справи, які встановив суд першої інстанції та перевірив суд апеляційної інстанції
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.03.2020 № 61, сержанта ОСОБА_1 , командира автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення роти забезпечення, звільненого наказом начальника Регіонального центру радіоелектронної розвідки « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 16.03.2020 № 9-РС у відставку за пунктом 2 підпункту «б» (за станом здоров`я) частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 (залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021) у справі № 140/4513/21 позов задоволено, зокрема, зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням базового місяця - січень 2008 року (з урахуванням виплачених сум).
10.12.2021 на виконання вказаного судового рішення, позивачу були виплачені кошти в сумі 28792,55 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 09.12.2021 № 676.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.02.2024 у справі №140/648/22 позов задоволено частково, зокрема, зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.03.2020 включно із урахуванням вимог абзаців 4, 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
14.03.2025 на виконання вказаного судового рішення, позивачу були виплачені кошти в сумі 95844,26 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 13.03.2025 № 95.
Листом від 24.04.2025 № 481, у відповідь на заяву позивача від 22.04.2025 вх. №О-39 щодо здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації, ВЧ НОМЕР_1 повідомила, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі №140/4513/21 та рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01.02.2024 у справі №140/648/22, якими зобов`язано нарахувати та виплатити належні суми індексації грошового забезпечення, здійснено розрахунок у сумі 29231,02 грн (по справі №140/4513/21) та 100889,07 грн (по справі №140/648/22). Інших зобов`язань військовій частині, в т. ч. щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації в рішенні суду не визначено, відповідно підстав для перерахунку немає.
Норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі – Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).
Статтею 1 Закону № 2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно зі статтею 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: - пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); - соціальні виплати; - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення); - сума індексації грошових доходів громадян; - суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; - суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Відповідно до норм статей 3,4 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. 
Відповідно до абзацу четвертого статті 6 Закону № 2050-III компенсацію виплачують за рахунок - власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; - коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; - коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України прийнято Порядок №159. Відповідно до пункту 2 цього Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. 
Як визначено в пункті 3 Порядку № 159 компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат). 
Згідно з пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Позиція суду апеляційної інстанції
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність і обґрунтованість рішення, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на такі мотиви:
суд першої інстанції при прийнятті рішення виходив із того, що у спірних правовідносинах наявні визначені Законом № 2050-ІІІ умови для виплати компенсації втрати частини доходів, а саме порушення строків виплати доходу, який не має разового характеру, у зв`язку з чим позивач набув право на отримання такої компенсації.
Аргументи апелянта фактично зводяться до незгоди із висновками суду першої інстанції щодо застосування положень Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 при визначенні права позивача на компенсацію втрати частини доходів і періоду, за який така компенсація підлягає нарахуванню.
Обставини справи встановлені судом першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи доказів правильно, сторонами визнаються. Отже, спірним у цій справі є застосування положень Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159 при визначенні підстав та періоду нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати.
Аналіз норм Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159 дає підстави вважати, що:
- основною умовою для виплати підприємством (установою, організацією) фізичній особі компенсації втрати частини доходів є порушення встановлених законом строків виплати нарахованих доходів;
- під доходами розуміють грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру;
- компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування підприємством, установою чи організацією (у цій справі – прикордонним загоном): самостійно (добровільно) чи на виконання судового рішення, яким зобов`язано провести нарахування/перерахунок доходу;
- нарахування та виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися в місяці виплати основної суми доходу та розраховуватися по день виплати, адже цей день є останнім днем періоду, за який нараховується компенсація.
Наведений аналіз спростовує доводи апелянта про те, що індексація грошового забезпечення не є доходом, який має постійний характер. Відповідно до статті 2 Закону №2050-ІІІ та пункту 3 Порядку № 159 сума індексації грошових доходів громадян прямо віднесена законодавцем до грошових доходів, які не мають разового характеру та щодо яких у разі порушення строків виплати здійснюється компенсація втрати частини доходів. При цьому сама обставина, що розмір індексації залежить від величини індексу споживчих цін та інших законодавчо визначених показників, не змінює її правової природи як складової грошового забезпечення та не свідчить про її разовий характер.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до змісту статей 3, 4 Закону № 2050-ІІІ та пункту 4 Порядку № 159 компенсація обчислюється за весь період невиплати належного доходу та виплачується одночасно із погашенням відповідної заборгованості. Визначальним для виникнення підстав на таку компенсацію є факт несвоєчасної виплати доходу, який не має разового характеру, та факт його виплати, незалежно від її підстав (в т.ч. на виконання судового рішення).
У цій справі суд встановив, що відповідач лише 09.12.2021 року виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період із 01.01.2016 по 28.02.2018 року на виконання рішення суду у справі №140/4513/21 та 13.03.2025 - за період із 01.03.2018 по 28.03.2020 на виконання рішення суду у справі №140/648/22. Отже, підстави для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів виникли саме у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення, а період, за який підлягає нарахуванню така компенсація, обчислюється до дня фактичної виплати заборгованості.
Таким чином, апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції при вирішенні спору належно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та надав їм правову оцінку, що відповідає усталеній практиці щодо застосування в аналогічних спорах положень Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159. З огляду на це суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що бездіяльність відповідача, що полягала в ухиленні від нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення, нарахованої та виплаченої за весь час затримки виплати по дату фактичної виплати, є протиправною та призводять до порушення законних інтересів особи, за захистом яких вона звернулася до суду.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Оскільки апеляційний суд визнав доводи апеляційної скарги помилковими та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції, то апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
З огляду на висновок по суті апеляційної скарги суд покладає понесені апелянтом судові витрати на нього.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року у справі №140/4705/25 – без змін.
Понесені апелянтом судові витрати покласти на нього.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення постанови. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Москаль  	
судді	 	Т. М. Димарчук 	
 	  	 О. Б. Заверуха   	
Повне судове рішення складено 22.07.26