ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 260/8201/25 пров. № А/857/13473/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Запотічний І.І., 
суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року (головуючий суддя Скраль Т.В., м.Ужгород) у справі №260/8201/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

06.10.2025 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (відповідача 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (відповідач 2) в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 17.07.2025 №072250010070; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, на підставі рішення №072250010070 від 04.07.2025, оформленого протоколом призначення пенсії. Версія 1.6.78.1. Дата-час розрахунку: 02.07.2025 14:27 про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», здійснити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з дати набуття права на таку, а саме – з 25.06.2025 року.
Позов обґрунтовує тим, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії від 17.07.2025 № 072250010070 не містить кваліфікованого електронного підпису. Відповідно таке прийняте відповідачем 2 з порушенням п. 4.3 Порядку 22-1. 25.06.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Відповідача 2 від 04.07.2025 р. №072250010070, ОСОБА_1 призначено пенсію за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З огляду на прийняте відповідачем 2 рішення від рішення №072250010070 від 04.07.2025 про призначення пенсії за віком, оформленого протоколом Призначення пенсії. Версія 1.6.78.1. Дата-час розрахунку: 02.07.2025 14:27, в останнього були відсутні підстави для повторного розгляду заяви позивача від 25.06.2025 та прийняття нового рішення про відмову у призначенні пенсії від 17.07.2025 №072250010070. Вказане свідчить, що оскаржуване рішення прийнято не у спосіб, передбачений Законом №1058-IV та Порядком №22-1. Позивач вважає, що відповідачем 2 при прийнятті оскаржуваного рішення, порушено також доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium - принцип добросовісності.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 17 липня 2025 року № 072250010070. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, на підставі рішення про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 072250010070 від 04 липня 2025 року, здійснити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з дати набуття права на таку – з 25 червня 2025 року.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що розглянувши документи подані для призначення пенсії ОСОБА_1 Головним управлінням у Вінницькій області (структурного підрозділу, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) встановлено, що загальний страховий стаж відповідно до ст.24 Закону України від 09.07.2003 р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 21 рік 06 місяців 07 днів. Наявного стажу роботи є недостатньо для призначення пенсії за віком. Згідно частини 1 статті 26 Закону України від 09.07.2003 р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу роботи з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року не менше 32 роки. У разі відсутності страхового стажу передбаченого частиною першою статті 26 Закону, право на призначення пенсії призначаються особам після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року від 21 до 31 років, та після досягнення 65 років -за наявності страхового стажу з 1 січня 2026 р. по 31 грудня 2026 року від 15-23 років. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, який необхідний позивачу для призначення пенсії Головним управлінням у Вінницькій області прийнято рішення за №072250010070 від 17.07.2025 р. про відмову у призначенні пенсії. За результатами розгляду документів, поданих до заяви не зараховані такі періоди: з 05.08.1980 року по 01.09.1990 року згідно війкового квитка серії НОМЕР_1 , оскільки період проходження військової служби перетинається з періодом навчання з 01.09.1980 року по 05.07.1984 року згідно диплома про навчання серії НОМЕР_2 ; з 01.09.1980 року по 05.07.1984 року на території Республіки Білорусь згідно диплома про навчання серії НОМЕР_2 , у зв`язку з тим, що такий перетинається з періодом проходження військової служби та суперечить вимогам частини 2 статті 241 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки періоди трудової діяльності за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до 01.01.1992 року за умови підтвердження нездійснення пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні за зазначені періоди роботи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
13.04.2026 позивачем подано відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що у відповідача були відсутні підстави для повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, поданої 25.06.2025 року та прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії від 17.07.2025 №07225001007 на заміну рішення про призначення пенсії від 02.07.2025 року, позаяк чинне рішення відповідача 2 від 04.07.2025 року №07225001007, оформлене протоколом Призначення пенсії. Версія 1.6.78.1. Дата-час розрахунку: 02.07.2025 14:27, про призначення позивачу пенсії за віком вже містилося в Інтегрованій комплексній інформаційній системі Пенсійного фонду України Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області і підстави для не виплати останньому сум пенсії за віком були відсутні. З метою всебічного та об`єктивного розгляду справи, ухвалою суду першої інстанції від 19 листопада 2025 року витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області рішення про призначення пенсії від 02 липня 2025 року та звернення до територіального органу Пенсійного фонду України від 17 липня 2025 року. Однак, відповідачем виконано таку ухвало частково, оскільки не надано звернення до територіального органу Пенсійного фонду України від 17 липня 2025 року, на підставі якого прийнято рішення від 17 липня 2025 року № 072250010070. Вказує, що твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 17.07.2025 року звернувся до територіального органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. Таке покликання має характер необґрунтованим припущень і не може братися судом до уваги як достовірна інформація, оскільки позивач жодної відповідної заяви, окрім заяви поданої ним 25.06.2025 року, у відповідності до Порядку №22-1, не подавав, а відтак такі посилання Відповідача є безпідставними та вводять суд в оману щодо реальних обставин справи. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
25 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою № 2133 за призначенням/перерахунком пенсії за віком.
04 липня 2025 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25 червня 2025 року, відповідно до рішення № 072250010070.
17 липня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішенням № 072250010070 відмовило у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 за зверненням до територіального органу Пенсійного фонду України від 17 липня 2025 року.
В рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано:
- період проходження військової служби зазначений в військовому квит № НОМЕР_3 від 03.10.1990 року, з 05.08.1980 по 01.09.1990, оскільки період проходження військової служби перетинається з періодом, навчання з 01.09.1980 по 05.07.1984 згідно диплома НОМЕР_2 від 06.07.1984р. Для зарахування до страхового стажу вище зазначеного періоду проходження військової служби заявнику слід надати уточнюючу довідку;
- період навчання з 01.09.1980 по 05.07.1984р. на території Республіки Білорусь, який перетинається з періодом проходження військової служби та суперечить вимогам. частини 2 ст. 24-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки періоди трудової діяльності за межами України у республіках, колишнього Союзу РСР зараховується до 01.01.1992 року за умови підтвердження нездійснення пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні за зазначені періоди роботи.
- періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки на титульній сторінці відсутня дата заповнення, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок. В разі надання уточнюючих довідок стаж буде переглянуто.
На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.
Не погодившись із рішенням відповідача 2 про відмову у призначенні пенсії від 17 липня 2025 року № 072250010070, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058-IV).
Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Відтак, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058-IV за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Відповідно до статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; (Положення пункту 2 частини 1 статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення КС 25-рп/2009 від 07.10.2009 року 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Згідно з частиною 3 цієї статті у разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.
Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає. 
У даній справі позивач оскаржує рішення від 17 липня 2025 року № 072250010070 про відмову у призначенні пенсії за віком.
При тому, як підтверджується матеріалами справи, позивачу ОСОБА_1 04 липня 2025 вже було призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, відповідно до рішення № 072250010070. 
Відтак, апеляційний суд наголошує, що виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом №1058-ІV.
Згідно із статтею 1 Закону № 1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до статей 6, 7 Закону № 1788 особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 1.1 вказаного Порядку заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Згідно пункту 4.2 Порядку при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відтак, відповідач наділений правом перевіряти надані особою документи для призначення пенсії та вірного її обчислення.
Згідно з пунктом 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.
Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Отже, відповідач 2 повинен розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком та прийняти відповідне рішення.
З матеріалів справи вбачається, що 25 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою № 2133 за призначенням/перерахунком пенсії за віком.
04 липня 2025 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25 червня 2025 року, відповідно до рішення № 072250010070.
17 липня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішенням № 072250010070 відмовило у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 за зверненням до територіального органу Пенсійного фонду України від 17 липня 2025 року.
Проте, на виконання вимог суду першої інстанції, відповідачем 1 не надано суду звернення до територіального органу Пенсійного фонду України від 17 липня 2025 року на підставі його прийнято оскаржуване рішення.
Окрім цього, в оскаржуваному рішенні зазначено, що позивач в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебував та пенсію не отримує.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає вірним рішення суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 17 липня 2025 року № 072250010070 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, на підставі рішення про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 072250010070 від 04 липня 2025 року, здійснити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з дати набуття права на таку – з 25 червня 2025 року.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі № 260/8201/25 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Т. І. Шинкар