Номер провадження: 22-ц/813/3948/26 
Справа № 501/4517/24
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,
за участю секретаря судового засідання – Шахової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 квітня 2025 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:
У жовтні 2024 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним вище позовом до ОСОБА_1 який мотивовано тим, що з 31.07.2024 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають трьох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Більше двох років позивач з відповідачем проживають окремо, спільне господарство не ведуть, діти живуть з позивачкою. 
Позивачка вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам, у подружжя відсутні спільні інтереси та взаємне розуміння, наявні різні погляди на життя, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. 
Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 29 квітня 2025 року вказаний вище позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , зареєстрований 13.10.2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №235. Вирішено питання щодо судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилаючись на неналежне його повідомлення судом про дату, час і місце розгляду справи, просить скасувати заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову. За доводами апеляційної скарги, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 , оскільки скаржник вважає, що можливе збереження укладеного між ним та позивачкою шлюбу, звернення ОСОБА_2 до суду із цим позовом є передчасним.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 зазначає, що збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
18.05.2026 року представник ОСОБА_2 – адвокат Дворніченко О.О. звернувся до суду із заявою, у якій просив розглядати справу за відсутності сторони позивачки.
Скаржник ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду не відповідає вказаним вимогам, виходячи з такого.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності належного сповіщення скаржника ОСОБА_1 , чим порушено норми процесуального права, є слушними та заслуговують на увагу, з огляду на таке. 
Так, як убачається з матеріалів справи, 29 квітня 2025 року судовий розгляд цієї справи за вказаним вище позовом ОСОБА_2 відбувся за відсутності учасників справи, у заочному порядку.
Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (частина четверта статті 130 ЦПК України).
Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України в редакції днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Однак, як убачається з матеріалів справи, судом першої інстанції, відповідача ОСОБА_1 судові повістки не надсилались взагалі.
Вказане, відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Оскільки скаржник обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про розгляд цієї справи та ця обставина підтверджується матеріалами справи, апеляційний суд доходить висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає обов`язковому скасуванню.
Стосовно наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_2 , апеляційний суд виходить з такого.
Судом встановлено, що з 31.07.2024 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають трьох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
На час вирішення судом цієї справи сторони проживають окремо, діти мешкають разом з позивачкою.
Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_2 зазначила, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам, у подружжя відсутні спільні інтереси та взаємне розуміння, наявні різні погляди на життя, вони втратили почуття любові та поваги один до одного.
Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина 1 статті 24 СК України).
Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
За змістом частини 3 статті 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Отже шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що збереження укладеного між ним та позивачкою шлюбу є можливим, а звернення ОСОБА_2 до суду є передчасним, та зауважує, що, як
встановлено судом і не заперечується скаржником, на час подання до суду цього позову та вирішення судом справи сторони проживають окремо, як зазначила позивачка у відзиві на апеляційну скаргу, вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, у подружжі відсутнє взаємне порозуміння, наявні різні погляди на життя, вони втратили почуття любові та поваги один до одного.
Наведене свідчить про стійку і незмінну позицію позивачки щодо необхідності розірвання між нею та відповідачем шлюбу.
Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї.
Добровільність шлюбу одна з основних його засад.
Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.
За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз/сім`ю/шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.
Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.
За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Отже з урахуванням вказаної вище позиції позивачки, зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має.
Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.
Підсумовуючи наведене та враховуючи усі встановлені у справі обставини, конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст. 51 Конституції України), право особи припинити шлюбні відносини та недопущення примушування до збереження шлюбних відносин (ч.1 ст.24, ч.3, ч.4 ст.56 СК України), оскільки сторони однією сім`єю не проживають, і позивачка не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем, подальше сумісне проживання сторін і збереження їхнього шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивачки, тому апеляційний суд доходить висновку про задоволення позову ОСОБА_2 .
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
З огляну на наведене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнитипозов ОСОБА_2 .
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстрований 13.10.2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №235.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий         Ю.П. Лозко

Судді          О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький