ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 420/39189/25
27 липня 2026 року | м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заподіяної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 заподіяну шкоду в розмірі 3385,99 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перебуваючи на посаді тимчасово виконуючого обов`язки командира 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 , неналежно виконуючи власні посадові обов`язки, своєчасно не подав доповідь про вибуття на лікування солдата ОСОБА_2 , внаслідок чого відбулось порушення в процедурі зняття з продовольчого забезпечення солдата ОСОБА_2 та безпідставному перебуванні на продовольчому забезпечені солдата ОСОБА_2 з 15.03.2024 по 16.04.2024. Цим самим було завдано матеріальної шкоди державі в розмірі 3 385 (три тисячі триста вісімдесят п`ять) гривень 99 копійок.
Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2025 справу №420/39189/25 передано за підсудністю до Тернопільського окружного адміністративного суду.
Матеріали адміністративної справи №420/39189/25 надійшли до Тернопільського окружного адміністративного суду 29.12.2025 та за результатами автоматизованого розподілу передані на розгляд головуючому судді Баб`юку П.М. 
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справи проводити за правилами спрощеного позовного без повідомлення учасників справи.
13.01.2026 до суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що в акті службового розслідування за фактом незаконного використання військового майна продовольчої служби, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2025 №2559, невірний встановлений висновок, причинно-наслідковий зв`язок та встановлена вина старшого лейтенанта ОСОБА_1 , з огляду на наступне: 
солдат ОСОБА_2 не перебував у розпорядженні командира 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ; 
старший лейтенант ОСОБА_1 не займав посаду ТВО командира 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних міркувань.
Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.01.2024 № 27 старший лейтенант ОСОБА_1 був допущений до тимчасового виконання обов`язків за посадою командира 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 з 27.01.2024.
Під час проведення службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.04.2025 № 2409 "Про призначення службового розслідування за фактом невчасного прибуття до військової частини солдата ОСОБА_3 ", виявлено факт незаконного використання військового майна продовольчої служби військової частини НОМЕР_1 за період з 15.03.2024 по 16.04.2024.
Так, в ході проведення розслідування встановлено, що з 14 березня 2024 року по 27 березня 2024 року, номер обслуги 3 гранатометного відділення гранатометного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою (епікризом) № 903 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого з Комунального некомерційного підприємства "Бурштинська центральна міська лікарня" Бурштинської міської ради Івано-Франківської області.
16 квітня 2024 року військовослужбовець прибув у пункт тимчасової дислокації підрозділу в АДРЕСА_1 . Документів, які б підтверджували законність (поважність) його відсутності у підрозділі за період з 28 березня 2024 року по 16 квітня 2024 року військовослужбовець не надав.
З рапорту від 16 квітня 2024 року № 20523 стало відомо що номер обслуги 3 гранатометного відділення гранатометного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 16 квітня 2024 року повернувся зі медичного закладу після поранення в місто Звягель Житомирської області.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.04.2024 № 126 вважається таким, що вибув з 14.03.2024 на лікування солдат ОСОБА_2 та з 19.04.2024 військовослужбовець був знятий з продовольчого забезпечення. Підстава: рапорт від 18.04.2024 № 20916. 
На підставі Довідки про вартісну оцінку завданої шкоди встановлено, що шкода завдана державі в особі військової частини НОМЕР_1 внаслідок безпідставного перебування на продовольчому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 за період з 15.03.2024 по 16.04.2024 визначена в розмірі 3 385 (три тисячі триста вісімдесят п`ять) гривень 99 копійок. 
Перебуваючи на посаді тимчасово виконуючого обов`язки командира 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 , неналежно виконуючи власні посадові обов`язки, своєчасно не подав доповідь про вибуття на лікування солдата ОСОБА_2 , внаслідок чого відбулось порушення в процедурі зняття з продовольчого забезпечення солдата ОСОБА_2 та безпідставному перебуванні на продовольчому забезпечені солдата ОСОБА_2 з 15.03.2024 по 16.04.2024. Цим самим було завдано матеріальної шкоди державі в розмірі 3 385 (три тисячі триста вісімдесят п`ять) гривень 99 копійок.
В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.05.2025 № 2372, з урахування обставин, встановлених в ході службового розслідування, старшого лейтенанта ОСОБА_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності в розмірі надмірного продовольчого забезпечення солдата ОСОБА_2 , а саме на суму 3 385 (три тисячі триста вісімдесят п`ять) гривень 99 копійок. 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.06.2024 № 200 старший лейтенант ОСОБА_1 з 09.06.2024 справи та посаду здав та вибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
12.07.2025 військовою частиною НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_1 було направлено вимогу вих. № 18329 про добровільне відшкодування заподіяної державі шкоди. Однак зазначена вимогу було повернуто оператором поштового зв`язку у зв`язку із закінченням строків зберігання поштового відправлення.
Посилаючись на відсутність добровільної сплати відповідачем вказаних коштів, позивач звернувся до суду з чим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232- XII (далі - Закон №2232).
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону №2232 порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 3 жовтня 2019 року № 160-IX (далі - Закон № 160-IX) підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Згідно із пунктами 4 і 5 частини 1 статті 1 Закону № 160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Відповідно до ч.1-3 ст.3 Закону № 160-IX, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України. 
Згідно з п.1 ч.1 ст.6 Закону № 160-IX, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Відповідно до ст.190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону № 160-IX, розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Згідно із ч.1-6 ст.8 Закону № 160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.
Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Як зазначалося вище, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.04.2025 № 2559 призначено службове розслідування за фактом незаконного використання військового майна продовольчої служби.
В ході службового розслідування встановлено, що перебуваючи на посаді тимчасово виконуючого обов`язки командира 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 , неналежно виконуючи власні посадові обов`язки, своєчасно не подав доповідь про вибуття на лікування солдата ОСОБА_2 , внаслідок чого відбулось порушення в процедурі зняття з продовольчого забезпечення солдата ОСОБА_2 та безпідставному перебуванні на продовольчому забезпечені солдата ОСОБА_2 з 15.03.2024 по 16.04.2024. Цим самим було завдано матеріальної шкоди державі в розмірі 3 385 (три тисячі триста вісімдесят п`ять) гривень 99 копійок.
Як передбачено ч.1 та ч.2 ст.10 Закону № 160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).
Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.05.2025 № 2372, з урахування обставин, встановлених в ході службового розслідування, старшого лейтенанта ОСОБА_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності в розмірі надмірного продовольчого забезпечення солдата ОСОБА_2 , а саме на суму 3 385 (три тисячі триста вісімдесят п`ять) гривень 99 копійок.
Як слідує із матеріалів справи позивачем вживалися заходи щодо добровільного відшкодування ОСОБА_1 матеріальної шкоди, а саме на адресу відповідача 12.07.2025 було направлено вимогу вих. № 18329 про добровільне відшкодування заподіяної державі шкоди. Однак зазначена вимога було повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку із закінченням строків зберігання поштового відправлення.
Станом на момент прийняття рішення у даній справі суду не надано та судом не здобуто доказів добровільного відшкодування ОСОБА_1 завданої матеріальної шкоди військовій частині НОМЕР_1 у розмірі 3 385,99 грн.
Щодо покликань відповідача на те, що в акті службового розслідування за фактом незаконного використання військового майна продовольчої служби, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2025 №2559, невірний встановлений висновок, причинно-наслідковий зв`язок та встановлена вина старшого лейтенанта ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Відповідачем не надано доказів оскарження наказів, як про призначення службового розслідування за фактом незаконного використання військового майна продовольчої служби від 06.04.2025 № 2559 так і про результати службового розслідування за фактом незаконного використання військового майна продовольчої служби від 01.05.2025 № 2372
Крім цього, відповідачем не оскаржено наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.05.2025 № 2372 яким ОСОБА_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності в розмірі надмірного продовольчого забезпечення солдата ОСОБА_2 , а саме на суму 3 385 (три тисячі триста вісімдесят п`ять) гривень 99 копійок.
Вказані накази станом на час розгляду справи є чинними, та не є предметом позовних вимог у даній справі. У разі незгоди з останніми відповідач вправі звернутись до суду з відповідним позовом про їх скасування.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, не спростовані відповідачем, а отже підлягають до задоволення в повному обсязі шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду у розмірі 3 385,99 грн.
Відповідно до частини 2 статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Таким чином за відсутності понесених судових витрат у даній справі, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з відповідача на користь суб`єкта владних повноважень.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду у розмірі 3 385 (три тисячі триста вісімдесят п`ять) грн 99 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 27 липня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ); 
відповідач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ). 
Головуючий суддя Баб`юк П.М.