ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 335/770/26	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 13 березня 2026 року (суддя 1-ї інстанції Рибалко Н.І.) в адміністративній справі №335/770/26 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізької області, третя особа: старший державний виконавець Нікопольського ВДВС Бганка Анастасія Миколаївна про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та вжиття заходів щодо усунення порушень законності,- 

ВСТАНОВИВ:
22.01.2026 ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовною заявою до Управління патрульної поліції в Запорізької області, третя особа: старший державний виконавець Нікопольського ВДВС Бганка Анастасія Миколаївна, у якій просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6030599 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Крім того, просив суд поновити строк на оскарження постанови. Разом з тим, звернувся з вимогами щодо постановлення окремих ухвал на адресу ГУНП в Запорізькій області щодо професійної невідповідності інспектора ОСОБА_2 та його напарника, зобов`язавши провести їх переатестацію та притягнути до дисциплінарної відповідальності та на адресу органів дорожнього господарства м. Запоріжжя щодо приведення розмітки на перехресті у відповідність до ДСТУ 2587:2021 для усунення дезорієнтації водіїв.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про незгоду з оскарженою постановою з наступних підстав.
Так позивач вважає, що організація дорожнього руху на перехресті вул. Незалежної України та вул. Рекордної суперечить вимогам ДСТУ 4100 та ДСТУ 2587. Разом з тим, оскільки подія відбувалася в темну пору доби, на етапі наближення до перехрестя ОСОБА_1 сприйняв розмітку 1.13 як стоп-лінію (1.12), що відповідало знаку 2.2, та почав завчасне гальмування. При безпосередньому наближенні стало зрозуміло, що тип розмітки не відповідає знаку, проте, аби не вдаватися до екстреного гальмування (заборонено п. 12.9 «г» ПДР) та через фізичну неможливість безпечної зупинки саме перед знаком 2.2, позивач завершив маневр згідно з п. 16.3 ПДР. Відповідно до п. 16.3 ПДР, за відсутності стоп-лінії водій повинен зупинитися перед краєм перехрещуваної проїзної частини. Зазначив, що його зупинка відбулася безпосередньо перед краєм проїзної частини (що збігається з розміткою 1.13), що забезпечило огляд перехрестя та безпеку руху. Вважає, що відеозапис був фрагментарним, оскільки фіксував лише проїзд лінії знаку, але навмисно не зафіксував момент повної зупинки автомобіля перед краєм проїзної частини. Зазначав, що не відмовлявся від отримання копії постанови (що зафіксовано боді-камерами), однак йому вона вручена не була. Вважає вказану постанову незаконною, винесеною з грубими порушеннями процедури та за відсутності складу правопорушення.
Також позивача надав суду додаткові пояснення, з посиланням на те, що організація дорожнього руху на вказаній ділянці є неналежною та не відповідає вимогам ДСТУ 4100:2021, оскільки знак 2.2 встановлений з порушенням критерію видимості та віддаленості від краю проїзної частини (15 метрів замість безпосередньої близькості); дорожня розмітка 1.13, що фактично нанесена на ділянці, згідно з ПДР та ДСТУ застосовується виключно зі знаком 2.1 «Дати дорогу», що вводить водія в оману та створює технічну колізію зі знаком 2.2 «STOP»; відсутність обов`язкової розмітки 1.12 (стоп-лінія), яка при складній геометрії перехрестя (R=35) є єдиним законним засобом визначення місця зупинки для виконання вимог знаку 2.2.; інформаційна дезінформація: невідповідність фактичних знаків (7.8) та відсутність знаків (5.16), передбачених офіційною схемою ОДР. Крім того, вважає, що оскільки зупинка була здійснена у місці найкращого огляду, а жодної перешкоди для інших учасників руху створено не було мета знаку 2.2 була досягнута повністю.
Рішенням Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 05 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивачем на вказане рішення суду подано апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції у справі та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В апеляційній скарзі позивач вказує, що судом не надано оцінки його доводам про невідповідність знаків ДСТУ, відповідність місця розташування знаків, а також сумніви щодо доводів відповідача про відсутність факту відсутності зупинки. Також скаржник зазначає про неправильне застосування п. 16.3 ПДР. 
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що 27.10.2025 поліцейським 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержантом поліції Ващук О.М. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6030599, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 27.10.2025 о 22:40 у місті Запоріжжі, по вул. Незалежної України, 48, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом KIA SOUL EV, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Рух без зупинки заборонено», та здійснив проїзд не зупиняючи транспортний засіб, чим порушив п. 8.4.б ПДР.
Позивач не погодившись з постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності, звернувся до суду із цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірної постанови. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
У пункті 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 8.4.б ПДР дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема, знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги.
Знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» належить до знаків пріоритету (розділ 33 ПДР).
Згідно зі знаком 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.
Відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Враховуючи вищезазначене, положення зазначеного законодавства надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Відповідачем суду було надано відеозапис фіксації правопорушення. (матеріали електронної справи) 
Оглянувши поданий суду відповідачем запис правопорушення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що зазначеними доказами підтверджено факт порушення позивачем вимог п. 8.4.б ПДР України.
Відеозапис фіксує безперервний рух транспортного засобу KIA SOUL EV в зоні дії дорожнього знаку 2.2 без здійснення зупинки перед знаком, що є обов`язковою вимогою зазначеного знаку. Ознак зменшення швидкості до повної зупинки транспортного засобу перед дорожнім знаком на відеозаписі не зафіксовано.
Таким чином є правильними висновки суду першої інстанції, що з відеозапису вбачається, що обставини події повністю відповідають тим, які викладені в оскаржуваній постанові, а дії водія свідчать про порушення вимог дорожнього знаку 2.2.
Доводи скаржника про те, що організація дорожнього руху на ділянці, де зафіксовано правопорушення, є неналежною та не відповідає вимогам ДСТУ 4100:2021, колегія суддів відхиляє як недоведені. При наявності встановленого дорожнього знаку водій зобов`язаний виконати його вимогу, оскільки вони мають перевагу перед дорожньою розміткою.
Зміна розташування дорожніх знаків у подальшому на цій же ділянці дороги не може бути підставою для звільнення позивача від відповідальност за вчинене правопорушення.
З огляду на зазначене, порушення позивачем пункту 8.4.б ПДР, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 КпАП України, підтверджується належними та допустимими доказами. 
Враховуючи вищезазначене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст.ст. 286, 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 13 березня 2026 року в адміністративній справі №335/770/26 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.
Повне судове рішення складено 07 липня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак