Виноградівський районний суд Закарпатської області 
_______________________________________________________________________________________________    Справа № 299/1658/26
Номер провадження 2/299/800/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2026 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Леньо В.В., секретар судового засідання Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», Виноградівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про звільнення майна з-під арешту, 

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Нечаєва В.В. звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - АБ «Укргазбанк», Банк), Виноградівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - Виноградівський ВДВС) про звільнення майна з-під арешту.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 20.11.2017. За життя ОСОБА_2 мала прізвище « ОСОБА_3 », однак 07.05.1998 змінила його на « ОСОБА_4 » у зв`язку з реєстрацією шлюбу (актовий запис №36, витяг із ДРАЦС № 00056743786).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку по АДРЕСА_1 та квартири по АДРЕСА_2 , право власності спадкодавця на яке підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.06.2008 та договором купівлі-продажу № 4412 від 19.12.2007, посвідченим приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Богаш Н.Я.
Позивач у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, однак фактично прийняв спадщину, оскільки на час смерті матері постійно проживав разом з нею, що підтверджується довідкою старости села. Приватним нотаріусом заведено спадкову справу № 71811131 (№3/2024), позивачем подано всі необхідні документи для видачі свідоцтва про право на спадщину, проте у видачі свідоцтва відмовлено у зв`язку з наявністю арештів, накладених Виноградівським ВДВС РУЮ.
За результатами пошуку інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивачем виявлено такі обтяження: постанова про арешт серії АА № 293203 від 16.04.2009 (обтяження зареєстровано за № 8656356 від 21.04.2009); постанова про арешт майна боржника № 13373365 від 30.10.2009 (обтяження зареєстровано за № 9209062 від 03.11.2009); постанова про арешт № 30241514 від 07.12.2011 (обтяження зареєстровано за № 12015403 від 27.12.2011); постанова про відкриття провадження та про арешт № 34631970 від 08.10.2012 (обтяження зареєстровано за № 13089971 від 08.10.2012), - усі винесені Виноградівським ВДВС РУЮ.
На звернення позивача Виноградівський ВДВС повідомив, що у зв`язку зі спливом часу відповідні виконавчі провадження знищені, а відомості про підстави накладення арештів, стягувачів та розмір заборгованості у чинних автоматизованих реєстрах відсутні.
Позивачу відомо про єдиний судовий спір щодо боргів спадкодавця - справу № 299/1169/20 за позовом АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 169/07 від 20.12.2007 та № 09/08 від 25.02.2008, забезпеченими договором іпотеки № 169/07-01 від 20.12.2007 (предмет іпотеки - квартира по АДРЕСА_2 ). Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03.04.2023 у задоволенні цього позову відмовлено, а постановою Закарпатського апеляційного суду від 29.05.2025 рішення залишено без змін. Банк після завершення цього спору звернувся до приватного нотаріуса із заявою про зняття іпотечної заборони, оскільки борг вважається погашеним.
З огляду на викладене позивач просив звільнити нерухоме майно ОСОБА_2 з-під арешту шляхом зняття чотирьох зазначених вище арештів, заборон на відчуження та обтяжень, а судові витрати покласти на себе.
Відповідач - АБ «Укргазбанк» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, зазначивши, що є неналежним відповідачем, оскільки, за наявною у нього інформацією, спірні арешти накладені у виконавчих провадженнях на користь інших стягувачів ( ОСОБА_6 , Пенсійного фонду України, АТ КБ «Приватбанк», АБ «Надра»), а не на користь АБ «Укргазбанк». Щодо забезпечення за кредитним договором № 169/07 Банк вказав, що ним прийнято рішення вивести квартиру по АДРЕСА_3 із складу забезпечення та подано відповідний лист нотаріусу, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позову до Банку або зобов`язати позивача замінити неналежного відповідача належними.
Представником позивача подано пояснення щодо відзиву, в яких зазначено, що позивач на час виникнення заборгованостей матері був малолітньою дитиною та об`єктивно не володіє й не може володіти відомостями про повний перелік виконавчих проваджень, відкритих щодо ОСОБА_2 за життя. Відповідно до Витягу з автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 2026 рік за ОСОБА_2 значились лише три виконавчі провадження, усі завершені: № АСВП 52477648 від 03.10.2016 (стягувач АБ «Укргазбанк»), № АСВП 55330043 від 07.12.2017 (стягувач АТ КБ «Приватбанк»), № АСВП 58648872 від 19.03.2019 (стягувач Головне управління ДФС у Закарпатській області). У жодному з них не зазначено реквізитів, які кореспондують спірним чотирьом арештам 2009-2012 років; за відомостями Єдиного реєстру боржників ОСОБА_2 у переліку боржників не значиться. Спірні арешти є архівними записами, в яких відсутні номери виконавчих проваджень та відомості про стягувачів, а отже твердження Банку про належність цих арештів іншим стягувачам не може бути ані підтверджено, ані спростовано, а Виноградівський ВДВС підтвердив знищення відповідних матеріалів. 
Представник позивача просив розглянути справу без участі сторін та позов задовольнити повністю.
Відповідач - Виноградівський ВДВС відзиву на позовну заяву не подав, вимог позову не спростував.
Справа розглянута судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд встановив таке.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 20.11.2017.
Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли житловий будинок по АДРЕСА_1 та квартира по АДРЕСА_2 , право власності спадкодавця на які підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.06.2008 та договором купівлі-продажу № 4412 від 19.12.2007.
Позивач ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на момент її смерті, звернувся до приватного нотаріуса, яким заведено спадкову справу № 71811131 (№3/2024), однак у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено у зв`язку з наявністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про обтяження спадкового майна арештами, накладеними Виноградівським ВДВС РУЮ: постановою про арешт серії АА № 293203 від 16.04.2009 (обтяження № 8656356 від 21.04.2009); постановою про арешт майна боржника № 13373365 від 30.10.2009 (обтяження № 9209062 від 03.11.2009); постановою про арешт № 30241514 від 07.12.2011 (обтяження № 12015403 від 27.12.2011); постановою про відкриття провадження та про арешт № 34631970 від 08.10.2012 (обтяження № 13089971 від 08.10.2012).
Судом встановлено, що на звернення позивача Виноградівський ВДВС повідомив про знищення матеріалів відповідних виконавчих проваджень у зв`язку зі спливом строку зберігання та про відсутність у чинних автоматизованих реєстрах будь-яких відомостей щодо підстав накладення арештів, стягувачів, суті та розміру заборгованості, за якою ці арешти накладались.
Відповідно до Витягу з автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 2026 рік за ОСОБА_2 значаться лише три виконавчі провадження, усі зі статусом «завершено»: № АСВП 52477648 від 03.10.2016 (стягувач АБ «Укргазбанк»), № АСВП 55330043 від 07.12.2017 (стягувач АТ КБ «Приватбанк»), № АСВП 58648872 від 19.03.2019 (стягувач Головне управління ДФС у Закарпатській області). Жодне з цих проваджень не містить реквізитів, які б відповідали спірним чотирьом арештам 2009-2012 років. Згідно з відомостями Єдиного реєстру боржників, ОСОБА_2 у переліку боржників не значиться.
Судом також встановлено, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03.04.2023 у справі № 299/1169/20 відмовлено в задоволенні позову АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 169/07 від 20.12.2007 та № 09/08 від 25.02.2008, а постановою Закарпатського апеляційного суду від 29.05.2025 це рішення залишено без змін і набрало законної сили. Банк звернувся до приватного нотаріуса із заявою про зняття заборони, пов`язаної з іпотекою за договором № 169/07-01 від 20.12.2007.
Оцінюючи заперечення відповідача - АБ «Укргазбанк» щодо неналежності його як відповідача у справі, суд зазначає таке.
Матеріалами справи не підтверджено і Банком не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме на його користь як стягувача накладено спірні арешти від 16.04.2009, 30.10.2009, 07.12.2011 та 08.10.2012 - в облікових записах Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо цих обтяжень відсутні відомості про стягувача, виконавчий документ та суму боргу, а Виноградівський ВДВС офіційно підтвердив знищення матеріалів відповідних виконавчих проваджень. Водночас, оскільки достовірно встановити стягувача за цими чотирма арештами неможливо жодним із учасників справи, а спір щодо самого факту наявності заборгованості спадкодавця перед АБ «Укргазбанк» між сторонами відсутній (борг за кредитними договорами станом на час розгляду справи № 299/1169/20 судом не підтверджено, а забезпечення за договором іпотеки Банком самостійно знято), суд враховує викладену Банком у відзиві позицію по суті спору та бере до уваги, що жодних матеріально-правових вимог майнового характеру до спадкового майна Банк не заявляє і не заперечує проти зняття арештів як таких, а заперечує лише проти визначення себе належним відповідачем.
Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Частинами першою та другою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та може накладатися державним виконавцем шляхом винесення відповідної постанови про арешт коштів чи іншого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Відповідно до пункту 2 цієї ж Постанови позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє майном на іншій законній підставі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 та Верховний Суд у постанові від 28.04.2021 у справі № 235/2617/19 виснували, що вимоги осіб, які не є боржниками, але вважають, що арештоване майно належить саме їм, реалізуються шляхом подання позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту; відповідачем у таких справах є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт, оскільки задоволення позову безпосередньо впливає на права та законні інтереси сторін відповідних правовідносин.
У справі, що розглядається, позивач є спадкоємцем боржника (власника майна), який фактично прийняв спадщину, однак стороною жодного з виконавчих проваджень, у межах яких накладено спірні арешти, не є, оскільки доказів заміни сторони виконавчого провадження чи іншого залучення позивача до виконавчих проваджень матеріали справи не містять. За таких обставин обраний позивачем спосіб захисту - позов про звільнення майна з-під арешту є належним та ефективним.
Цей висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2026 року у справі № 932/5808/25 (провадження № 61-233св26). У зазначеній постанові Верховний Суд, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 у справі № 554/8004/16 та постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.05.2021 у справі № 712/12136/18, звернув увагу на те, що боржник як сторона виконавчого провадження у разі незгоди з арештом, накладеним державним виконавцем, має право на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а не на пред`явлення окремого позову про зняття арешту з майна; водночас особи, які власниками (володільцями) майна є, але стороною виконавчого провадження не виступають, і вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить саме їм, використовують саме позовне провадження. Оскільки позивач у цій справі стороною виконавчих проваджень, у межах яких накладено спірні арешти, не був і не є, звернення до суду з позовом, а не зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, повністю відповідає наведеній правовій позиції Верховного Суду.
Щодо суті позовних вимог суд зазначає таке.
У постанові від 03 червня 2026 року у справі № 932/5808/25 (провадження № 61-233св26) Верховний Суд сформулював правовий висновок про те, що арешт майна боржника є похідним заходом примусового виконання судового рішення, який не може існувати автономно та безстроково за відсутності відкритого виконавчого провадження або реальної можливості виконання судового рішення; після закінчення виконавчого провадження та спливу строків пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні правові підстави для подальшого обмеження права власності шляхом збереження арешту, оскільки такий арешт втрачає свою правову мету та перетворюється на непропорційне втручання у право на мирне володіння майном. Цей висновок Верховний Суд зробив з посиланням на власні постанови від 18.01.2023 у справі № 127/1547/14-ц, від 09.01.2023 у справі № 2-3600/09, від 07.08.2024 у справі № 14-7238/2009, від 10.12.2025 у справі № 202/5715/24 та від 01.04.2026 у справі № 711/6615/24, у яких послідовно наголошено, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
У цій же постанові Верховний Суд зауважив, що застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і не може бути позбавлена своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.
Зазначені правові висновки Верховного Суду цілком узгоджуються з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22), відповідно до якого за відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутності відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Застосовуючи наведені правові позиції до обставин цієї справи, суд враховує, що з моменту накладення наймолодшого зі спірних арештів (08.10.2012) минуло більше тринадцяти років, а з моменту накладення найдавнішого (16.04.2009) - більше сімнадцяти років. Виконавчі провадження, в межах яких ці арешти накладались, знищені у зв`язку зі спливом строку зберігання, відомості про них у чинних автоматизованих реєстрах відсутні, а Виноградівський ВДВС не надав суду жодних доказів на підтвердження існування станом на час розгляду справи відкритого виконавчого провадження, підстав чи необхідності подальшого застосування спірних арештів. Стягувачі за спірними арештами (хто б вони не були) протягом тривалого часу будь-яких дій щодо примусового виконання не вчиняли, а відповідно до Витягу з автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 2026 рік за ОСОБА_2 значаться лише три інші, завершені виконавчі провадження, жодне з яких не кореспондує спірним арештам.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Верховний Суд у постанові від 22.03.2023 у справі № 463/6829/21-ц зазначив, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а відсутність державної реєстрації права власності не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном; такий спадкоємець може захищати свої порушені права з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.
За таких обставин, зважаючи на тривалість збереження спірних арештів (від 13 до 17 років), відсутність відкритих виконавчих проваджень, знищення матеріалів цих проваджень, відсутність будь-яких доказів наявності майнових претензій з боку стягувачів, а також враховуючи, що подальше існування обтяжень перешкоджає позивачу в реалізації права на оформлення спадщини та здійсненні права власності на спадкове майно, суд дійшов висновку, що збереження спірних арештів становить непропорційне і невиправдане втручання у право позивача на мирне володіння майном, а тому позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач у прохальній частині позовної заяви не просив стягувати судові витрати з відповідачів, а просив покласти їх на себе, тому відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства судові витрати у справі підлягають залишенню за позивачем.
Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76-81, 263-265, 268, 279 ЦПК України, ст. ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 319, 321, 391, 392 ЦК України, ст. ст. 48, 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Звільнити нерухоме майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , з-під арешту, а саме зняти арешти, заборони на відчуження та обтяження з нерухомого майна ОСОБА_2 , які накладені: постановою про арешт серії АА № 293203 від 16.04.2009 Виноградівським ВДВС РУЮ (обтяження зареєстровано за № 8656356 від 21.04.2009); постановою про арешт майна боржника № 13373365 від 30.10.2009 Виноградівським ВДВС РУЮ (обтяження зареєстровано за № 9209062 від 03.11.2009); постановою про арешт № 30241514 від 07.12.2011 Виноградівським ВДВС РУЮ (обтяження зареєстровано за № 12015403 від 27.12.2011); постановою про відкриття провадження та про арешт № 34631970 від 08.10.2012 Виноградівським ВДВС РУЮ (обтяження зареєстровано за № 13089971 від 08.10.2012).
Судові витрати у справі покласти на позивача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий	Леньо В. В.