Справа№534/1200/25
Провадження №1-кп/534/150/25

ВИРОК
Іменем України

14 вересня 2026 року м. Горішні Плавні 
Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області 
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі: 
секретаря судового засідання    ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого   ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_6 , 
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №12023170520000223 від 01.04.2023 за обвинуваченням 

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. П`ятихатки, Дніпропетровської області, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не маючого на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та осіб з інвалідністю, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , інваліда 2-ї групи, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 146 КК України,

встановив:

1.До Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 146 КК України.
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
2.03 лютого 2023 о 20-00 головний сержант ОСОБА_4 перебуваючи за адресою: Полтавська область Кременчуцький район м. Горішні Плавні, проспект Героїв Дніпра поблизу будинку № 72, магазину «Маркет Опт», керувавши транспортним засобом марки «БМВ», моделі Х5, державний номер знак « НОМЕР_1 » виявив як малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сніжкою кинув по його автомобілю, в результаті чого у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на позбавлення волі неповнолітнього у виховних цілях.
3.Реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний наслідок своїх дій, умисно вчинив незаконне викрадення малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , порушуючи конституційні права свободи ОСОБА_7 на недоторканість особи та свободу пересування, зокрема ОСОБА_4 примусово затягнув його до салону автомобіля марки «БМВ», моделі Х5, державний номер знак « НОМЕР_1 ». Одразу після чого ОСОБА_4 проти волі ОСОБА_7 повіз його на вказаному автомобілі по вул. Соборна м.Горішні Плавні Кременчуцький район Полтавської області в напрямку ВП Редутський кар`єр, здійснивши таким чином викрадення малолітньої дитини. Після чого, ОСОБА_4 змусив ОСОБА_7 вийти з автомобіля та залишивши його поїхав у невідомому напрямку.
Кваліфікація дій обвинуваченого судом
4.Дії обвинуваченого суд кваліфікує за частиною другою статті 146 КК України, зокрема незаконне позбавлення волі малолітньої дитини.
Покази обвинуваченого.
5.Обвинувачений ОСОБА_4  винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення себе визнав, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Під час допиту обвинувачений дав показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини), подібні тим, що зазначені в обвинувальному акті. Пояснив, що 03.02.2023, перебуваючи у відпустці їхав додому по вулиці Героїв Дніпра в місті Горішні Плавні, спостерігав як підлітки, серед яких був потерпілий, кидали сніжками по автомобілях, що проїжджають. Потерпілий кинув сніжкою по автомобілю, яким керував обвинувачений. Обвинувачений зупинив автомобіль біля магазину «Маркет Опт», підійшов до хлопців, одним з яких був потерпілий, зробив зауваження, між потерпілим та обвинуваченим відбулася неприємна розмова, після чого останній затягнув хлопця до автомобіля, хтів відвезти його до батьків. Оскільки адреси батьків не дізнався, бажаючи провчити хлопця, повіз його на Редутський кар`єр та залишив потерпілого там наодинці. 
Під час допиту зазначив, що щиро жалкує про вчинене. Розуміє протиправний характер своїх дій та засуджує свою поведінку. Зазначає, що ним здійснено дії, спрямовані на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, потерпілому відшкодовано завдану шкоду, принесено вибачення. Наголошував, що зробив правильні висновки, за жодних умов не можна позбавляти людину волі, більше не вчинятиме злочинів.
6.Законний представник потерпілого, ОСОБА_6 , пояснила, що обвинувачений після вчинення злочину дійсно вчинив дії на виправлення ситуації, відшкодував завдану матеріальну та моральну шкоду, вибачився, претензій до обвинуваченого наразі немає.
7.Показання обвинуваченого ОСОБА_4  є належним та допустимим доказом у справі.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
8.Згідно з частиною третьою статті 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. 
9.Враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , думку прокурора, обвинуваченого, захисника, законного представника потерпілого та представника потерпілого, які зазначали, що бажають закінчити судовий розгляд без дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо вказаних обставин згідно з частиною третьою статті 349 КПК України. При цьому, суд пересвідчився, що обвинувачений розуміє зміст обставин кримінального правопорушення та добровільності його позиції, роз`яснив, що в цьому випадку останній позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. 
10.Тож, у відповідності до вимог частини четвертої статті 349 КПК України суд обмежив дослідження фактичних обставин допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
11.Судом встановлено, що показання обвинуваченого у судовому засіданні є послідовними і логічними, не викликають сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення.
12.Вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні означеного кримінального правопорушення суд вважає доведеною. 
13.Таким чином, зіставляючи дії, вчинені обвинуваченим, із диспозицією частини другої статті 146 КК України суд доходить висновку, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, що полягає в незаконному позбавченні волі малолітньої дитини.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
14.Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд встановлює щире каяття, в наявності якого пересвідчився суд, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
15.Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено. 
Мотиви призначення покарання.
16.Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
17.Відповідно до статті 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.
18.Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
19.Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
20.Зокрема, під врахуванням особи винного слід розуміти врахування позитивних і негативних, соціальних, фізичних, психічних і правових елементів характеристики особи, що вчинила кримінальні правопорушення, які мають кримінально-правове значення.
21.Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03) де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним, та має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
22.Також, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
23.Суд дослідив дані про особу обвинуваченого та встановив, що:
23.1. ОСОБА_4 відповідно до наказу від 24.02.2022 №22 призваний на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .
Згідно із службовою характеристикою головний сержант ОСОБА_4 , командир відділення пожежного взводу в/ч НОМЕР_3 , за час проходження військової служби показав себе з позитивної сторони. До виконання своїх обов`язків ставиться сумлінно.
Має бойовий досвід та нагороди: орден за мужність 3 та 2 ступенів. Ветеран війни.
Отримав поранення під час виконання бойових дій, у зв`язку з чим має інвалідність ІІ групи.
23.2.Останній на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, що підтверджено довідкою КНП «ЛІЛ І рівня м.Горішні Плавні» №376/01-12.
23.3.Згідно з витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості щодо ОСОБА_9 відсутні.
24.При призначенні виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого (пункт 23 цього вироку), процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження, відсутність обтяжуючих обставин, обставини, що пом`якшують покарання, позиції прокурора, захисника, потерпілого щодо міри покарання обвинуваченому.
25.Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених у статті 65 КК України, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень необхідним і достатнім є покарання в межах санкції частини другої статті146 КК України у виді позбавлення волі.
26. Якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням (частина перша статті 75 КК України).
27.Вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд застосовує вимоги частини першої статті 75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.
28.Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, зокрема обставини, що характеризують особу обвинуваченого, його службову характеристику, наявність нагород, інвалідність ІІ групи, пов`язану з виконанням бойових дій, що є ветераном війни, процесуальну поведінку обвинуваченого, ставлення до вчиненого правопорушення, зокрема осуд та критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, відшкодування завданої шкоди, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, тому зазначає про наявність підстав звільнити його від призначеного покарання з випробуванням у порядку, визначеному статтями 75,76 КК України.
29.Підстав для застосування положень статей 69 та 69^1 КК України суд не знаходить.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд. 
30.Процесуальні витрати та цивільний позов відсутні. 
31.Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.
32.Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
33.Суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної
сили. 
34.Керуючись ст ст. 349 (ч.3),370,373,374,ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

ухвалив :

1. ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 146 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
2.На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.
3.Відповідно до пп 1,2 частини першої 1 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 зобов`язання періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Відповідно до пп. 2,4 частини третьої статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 зобов`язання не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
4.На підставі частини четвертої статті 76 КК України здійснення нагляду за ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації.
5.Речові докази у кримінальному провадженні: оптичний диск марки «ALERUS» DVD-R, обємом 4,7GB, на якому містяться відеозаписи з камер відеоспостереження з магазину «Маркет Опт», - залишити в матеріалах кримінального провадження.
6.Запобіжний захід обвинуваченому не обирати.
7.Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
8.Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області, а обвинуваченим у той же строк з моменту його отримання.
9.Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.
10.Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя      ОСОБА_10