ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року м. Львів | | Справа № 380/4362/25 пров. № А/857/46884/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: 
головуючого судді Боршовського Т.І., 
суддів Гінди О.М.,
Заверухи О.Б.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у справі № 380/4362/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
суддя в 1-й інстанції – Карп`як О.О.,
провадження – письмове,
час ухвалення рішення – 29 вересня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Львів.

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА.
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач 2), в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 22.01.2025 № 134650033080 про відмову позивачу у здійсненні переходу на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу»; зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області перевести позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723 - XII з дня звернення із заявою від 21.01.2025 та здійснити перерахунок пенсії відповідно до довідок про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 01 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь - які 60 календарних місяців роботи підряд) від 15.10.2024 та довідки про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, який працював в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якого було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 15.10.2024, виданих Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у справі № 380/4362/25 адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.01.2025 № 134650033080. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 22.01.2025 з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
За результатом розгляду спору суд першої інстанції спростував твердження Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, покладене в основу оскаржуваного рішення, щодо того, що час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування не зараховується до стажу державної служби. З цих підстав суд вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 22.01.2025, зарахувавши при цьому до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, період роботи позивача в органах місцевого самоврядування до дати набрання чинності Законом № 889-VIII – 01.05.2016. Відмовляючи у позові в частині вимог про здійснення перерахунку позивачу пенсії державного службовця з урахуванням долучених довідок, суд першої інстанції вказав, що оскільки загальний розмір стажу позивача на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, буде встановлено після виконанням пенсійним органом цього рішення та зарахування до спеціального стажу позивача спірного періоду роботи, то питання призначення пенсії станом на момент розгляду є передчасним.
Відповідач 1 оскаржив рішення суду першої інстанції, посилаючись на його необґрунтованість, незаконність та неправильне застосування судом норм матеріального права. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що станом на 01.05.2016, день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі – Закон № 889-VIII), позивач не обіймала посади державної служби, а також не мала необхідного стажу роботи на посадах державної служби. Зазначає, що з 04.07.2001 набрав чинності Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року № 2493-ІII (далі – Закон № 2493-III), у зв`язку з чим позивач склала присягу посадової особи місцевого самоврядування, в подальшому їй присвоювались відповідні ранги саме посадової особи місцевого самоврядування. Наголошує, що посадові особи органів місцевого самоврядування не є державними службовцями, а тому періоди роботи на посадах в органах місцевого самоврядування можуть бути зараховані до стажу державної служби лише до 04.07.2001.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. Суд на підставі частини четвертої статті 304 КАС України дійшов висновку, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.
1. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного Фонду України у Львівській області як одержувач пенсії за віком до Закону України від 09.07.2003 року №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що 21.01.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області із заявою про здійснення переходу на пенсію на умовах Закону № 889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі – Закон № 3723-ХІІ).
За принципом екстериторіальності заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Харківській області та прийнято рішення №134650033080 від 22.01.2025 про відмову у задоволенні такої заяви, в якому зазначено, зокрема, що: «посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями, а тому періоди роботи на посадах службовців в органах місцевого самоврядування при переході на посади, віднесені до відповідних категорій посад органів місцевого самоврядування, не можуть бути зараховані до стажу державної служби».
За змістом спірного рішення право на перерахунок пенсії відповідно до заяви від 21.01.2025 у ОСОБА_1 відсутнє, оскільки станом на 01.05.2026 вона не обіймала посаду, віднесену до відповідних категорій державних службовців. 
Із вказаним рішенням позивач не погодилась, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернулася із позовом до суду.

2. ОЦІНКА СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ. ВИСНОВКИ.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
До 01 травня 2016 року умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом № 3723-XII.
Відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
На час виникнення спірних відносин, принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначалися Законом № 889-VIII.
При цьому, відповідно до пункту 2 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Суд підкреслює, що право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723-XII як спеціального закону (lex specialis) збережено для осіб, визначених у пунктах 10, 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що особам, визначеним у пунктах 10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII надано право вибору, на підставі якого закону їм має бути призначена пенсія.
Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04 квітня 2018 року у зразковій справі № 822/524/18, а також у постановах від 01 грудня 2020 року у справі № 466/6057/17, від 16 грудня 2021 року у справі № 538/804/17, від 22 червня 2021 року у справі № 308/67/17, від 29 вересня 2022 року у справі № 234/6967/17, від 29 листопада 2022 року у справі № 431/991/17.
Таким чином, право на пенсію державного службовця за змістом частини першої статті 37 Закону № 3723-XII мали особи, які: а) досягли певного віку; б) мають передбачений законодавством страховий стаж; в) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Тобто за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Вказаний висновок щодо застосування викладених вище норм відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом в постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 560/2398/19.
ГУ ПФУ у Львівській області доводить, що в позивача відсутній необхідний стаж державної служби, оскільки остання працювала посадовою особою органу місцевого самоврядування. Апелянт вважає, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування зараховувався до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця, лише до 04.07.2001.
У цьому контексті судова колегія апеляційного Суду зазначає, що відповідно до пункту 8 Прикінцевих положень Закону № № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.94 № 283 (діяла до набрання чинності Законом № 889-VIII), робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби.
Так, Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 за результатом розгляду справи № 351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом № 889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону № 889-VIII та пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», зараховується до стажу державної служби.
У постанові від 11.04.2023 у справі № 1.380.2019.003855 Верховний Суд відхилив міркування ПФУ про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування зараховувався до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця, лише до 04.07.2001.
Статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачені такі категорії посад, зокрема шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад; сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.
Враховуючи наведене вище, оскільки позивач згідно із копією трудової книжки серії НОМЕР_1 працювала на посадах місцевого самоврядування, віднесених до шостої та сьомої категорії, в тому числі станом на 01 травня 2016 року, то доводи апелянта про відсутність у ОСОБА_1 стажу державної служби після 04.07.2001 є безпідставними.
Водночас Верховний Суд у постанові від 22 травня 2024 року в справі № 500/1404/23 наголосив, що до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посад до 01 травня 2016 року та обрахований у відповідності до положень Порядку № 283. Стаж, набутий після 01 травня 2016 року на посадах державної служби, зараховується до страхового стажу і відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII слугує підставою для призначення пенсії та обрахунку її розміру у відповідності до Закону № 1058-IV.
Колегія суддів наголошує, що вказаний висновок узгоджується з позицією Конституційного Суду України, що висловлена у рішенні від 23 грудня 2022 року № 3-р/2022. Конституційний Суд України у цій справі зазначив, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII не дає можливості враховувати стаж державної служби, набутий після 01 травня 2016 року, як такий, що відповідає вимогам пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, та для набуття у зв`язку із цим права на призначення пенсії державного службовця на підставі статті 37 Закону № 3723-XII.
При цьому апеляційний суд також враховує, що наведене правове регулювання зарахування стажу роботи, набутого на посадах державної служби або прирівняних до них посад, враховуючи збережену законодавцем можливість вибору особою на підставі якого закону їй має бути призначена пенсія (тобто збереження права особи на вибір найбільш сприятливого для неї варіанту поведінки), відповідає вимогам частини третьої статті 46 Конституції України (пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом), вимогам стосовно якості та передбачуваності закону, а також має легітимну мету, що спрямована на реформування системи соціального забезпечення в України, яке, серед іншого, включає в себе побудову нової системи соціального захисту, заснованої на принципах соціальної справедливості, доступності та максимального застосування для всіх осіб.
Таким чином, аналізуючи наведені вище законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення від 21.01.2025 № 134650033080, яким Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовило позивачу у переведенні на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу», оскільки таке рішення базується на помилковому висновку про те, що час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування після 04.07.2001 не зараховується до стажу державної служби.
При цьому суд першої інстанції правильно зауважив, що спірне рішення від 21.01.2025 № 134650033080 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області як структурним підрозділом, визначеним за принципом екстериторіальності, відтак обрав ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, зобов`язавши саме відповідача 2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.01.2025 з урахуванням висновків суду.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції визнав доводи апеляційної скарги помилковими та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції, то апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
З огляду на висновок по суті апеляційної скарги, суд покладає на апелянта понесені ним судові витрати.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у справі № 380/4362/25 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Головуючий суддя | | Т. І. Боршовський
судді | | О. М. Гінда
| | О. Б. Заверуха