Справа № 753/22542/25 
2/215/2006/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 червня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Науменко Я.О., за участю: секретаря Оніщенко Ю.М., 
згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів, 
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача
03 лютого 2026 року за підсудністю, визначеною ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10.11.2025, надійшла позовна заява, у якій позивач, зазначає, що у травні 2025 року через сторінку інтернет-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у соціальній мережі Instagram, яка використовується відповідачем ФОП ОСОБА_2 для здійснення підприємницької діяльності з продажу взуття дистанційним способом, нею було замовлено товар – жіночі босоніжки вартістю 2 819,00 грн та сплачено передоплату у розмірі 300 грн. 28.05.2025 під час отримання товару на відділенні «Нова пошта» позивач внесла залишкову суму 2519,00 грн на ім`я відправника ФОП ОСОБА_3 , а також оплатила послуги з доставки ТОВ «Нова пошта» на суму 122,25 грн та 90,00 грн комісії.
Після отримання товару позивач виявила заводський брак товару, а саме: ергономічні властивості даного взуття не відповідають наданим примірникам під час замовлення – ремінець взуття не прилягає до ноги, внаслідок чого його використання завдає незручностей. 
Позивач звернулася до продавця з вимогою про повернення грошових коштів та прийняття товару назад. Однак відповідачі, всупереч вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів, відмовилися добровільно задовольнити вимоги позивача, грошові кошти не повернули, чим, на думку позивача, порушили її права як споживача. 
Оскільки фактично взуття не відповідає запропонованим позивачу фото зразкам, вона вважає, що її було введено в оману стосовно зовнішнього вигляду взуття. 
Позивач зазначає, що між сторонами було укладено договір роздрібної купівлі-продажу дистанційним способом, а відповідачі, як продавці товару, зобов`язані були передати товар належної якості та у разі встановлення недоліків повернути сплачені кошти.
Крім того, в результаті протиправних дій продавця ФОП ОСОБА_2 позивач зазнала моральних страждань, що обумовлені не лише порушенням її прав як споживача, а й емоційним дискомфортом, почуттям приниження та безпорадності, викликаним зневажливим ставленням продавця до її прав. 
Позивач просить суд розірвати договір купівлі-продажу товару; стягнути з відповідачів фізичних осіб-підприємців ОСОБА_2 – 300,00 грн та ОСОБА_3 – 2 731,25 грн на її користь сплачені за товар кошти, а також стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.
Позиція відповідачів
Відповідач ФОП ОСОБА_2 у відзиві на позов заявлені вимоги не визнає, вважає їх незаконними та необґрунтованими, тому просить суд відмовити у задоволенні позову. При цьому вказує, що позивачем проігноровано факт, що продаж товару на відстані відбувся через мережу Інтернет, а саме акаунт у соціальній мережі Instagram. В умовах публічного договору купівлі-продажу товару, виготовленого на замовлення, який розміщено на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_1 , пункти 1.1, 3.1, 8.1, 9.5 Договору, що кореспондуються з нормами п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 5 ст.13 «Про захист прав споживачів» не передбачено можливість розірвання договору купівлі-продажу товару належної якості. Крім того, відповідно до пункту 7 Правил надання послуг поштового зв`язку ТОВ «Нова Пошта» №514 від 16.04.2025 позивач мала можливість скористатися наступними опціями: відмова від отримання відправлення, огляд у примірочній, огляд відправлення. Такий перелік опцій надавав позивачу повну та об`єктивну можливість визначитись зі споживчими властивостями товару, вказати на брак та/або інші недоліки товару, не отримуючи його. Проте позивач отримала товар без нарікань та зауважень. 
Також позивачем не виконано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки повернення товару вимагає направлення продавцю повідомлення про розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, яке має містити інформацію про місце, де продукція може бути повернена або направлено, – не повернено пару взуття для обміну з відповідною вимогою.
Крім того, на думку відповідача, позивач не навела належними і допустимими доказами умисне введення її в оману, одночасно зазначаючи, що отримала саме взуття, саме з тих матеріалів та того самого кольору, розміру, які замовляла. Звертає увагу на те, що введення в оману покупця тягне визнання договору недійсним, а не розірвання його з наслідками, передбаченими статтями 8, 9 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідач зазначає, що за відсутності порушення продавцем умов Публічного договору купівлі-продажу товару, виготовленого на замовлення, відсутні підстави як для стягнення вартості товару, так і для відшкодування моральної шкоди.
До того ж, відповідач заперечує і проти стягнення витрат на правничу допомогу, обґрунтовуючи це тим, що позивач не подала доказів надання професійної правничої допомоги адвокатом.
Відповідач ФОП ОСОБА_3 надіслав суду заперечення проти позову, в яких зазначає, що не погоджується із заявленими позовними вимоги, вважає їх незаконними та необґрунтованими. При цьому вказує, що 07.05.2025 з позивачем було укладено договір купівлі-продажу товару, виготовленого на замовлення, про що свідчить квитанція про передоплату. Також знімки екрана з листуванням містять пряме застереження про погодження з умовами інтернет-магазину «Еasy_step_dnepr» при внесенні передоплати. Позивач замовила 3 пари взуття, зокрема босоніжки жіночі: чорні шкіряні з обраними споживачем самостійно підошвою, матеріалом, 36 розміру, яке було виготовлено спеціально на замовлення. Вказаний факт позивач не заперечує. Таким чином, укладений договір стосується виготовлення або переробки товару на замовлення споживача, оскільки товар є нестандартним, не може бути проданий іншим особам або може бути проданий лише з істотними фінансовими втратами для продавця. Крім того, пунктом 8.1 Договору купівлі-продажу товару, виготовленого на замовлення, передбачено, що Покупець не має права протягом строку, встановленого чинним законодавством України, обміняти товар належної якості на аналогічний у Продавця, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням, оскільки Товар за даним договором виготовляється на замовлення Покупця. Про це було повідомлено позивача під час замовлення до здійснення оплати. Також умови повернення та обміну товару місять зауваження про те, що через виготовлення взуття на замовлення повернення грошей за придбаний товар неможливий (повернення товару можливе тільки в разі браку, який неможливо усунути). Вказані умови Договору та обміну/повернення товару, виготовленого на замовлення, відповідають ч. 5 статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів», відтак вимоги позивача щодо повернення товару належної якості є незаконними. Крім того, позивач у позові вимагає повернути гроші за товар, який не підійшов. Але у будь-якому разі останньою не дотримано вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки при поверненні товару необхідно направити продавцю повідомлення про розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, яке має містити інформацію про місце, де продукція може бути повернена або направлено/повернено пару взуття для обміну з відповідною вимогою. За таких обставин відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Заяви, клопотання сторін та їх представників
Позивач надіслала суду клопотання від 17.03.2026 про розгляд справи за її відсутності (вх.№6246 від 19.03.2026).
25.03.2026 від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про витребування доказів у позивача, а саме: відомості про результати розгляду скарг/заяв ОСОБА_1 до Держпродспоживслужби України щодо купівлі взуття у відповідачів; витребувати у позивача спірну пару взуття та долучити її в якості речового доказу; зобов`язати позивача надати оригінали документів, вказаних у додатках до позовної заяви.
Також відповідачем ФОП ОСОБА_2 направлено до суду клопотання про відкладення справи, розгляд якої призначено на 26.03.2026, та про долучення доказів відправлення відзиву позивачу.
Клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача ФОП ОСОБА_3 одержано судом 27.03.2026 (вх.№7056). 
16.04.2026 представник позивача адвокат Пахомова Д.М. подала суду пояснення до позовної заяви, в яких зазначає, що укладення між сторонами договору приєднання суперечить твердженням відповідача про виготовлення товару на замовлення, оскільки останнє передбачає погодження із замовником виробничої стратегії і, як наслідок, створення продукції з унікальними характеристиками за вимогами замовника. Але відповідач не надав жодного доказу погодження з позивачем індивідуальних характеристик товару. Розміщення у соцмережі Інстаграм інформації про індивідуальний пошив (як то зазначено у листуванні між сторонами) не робить його автоматично «товаром на замовлення» або «індивідуальним замовленням». Сам по собі факт виготовлення товару після отримання замовлення (відсутність складських залишків) не свідчить про індивідуальний характер товару. Позивач обрала товар із запропонованої розмірної сітки, не надавала індивідуальних параметрів, не погоджувала матеріали та конструктивні особливості, товар є типовим і може бути реалізований будь-якому споживачу. Отже, відповідачем не доведено наявність застосування підстав для виключення, передбаченого п. 3 ч. 5 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому посилання на неможливість розірвання договору є безпідставним. 
Також посилання відповідача на ознайомлення позивача з умовами, що розміщені на сторінці відповідача в соціальній мережі Instagram, є безпідставними за відсутності доказів письмового ознайомлення позивача з ними. Крім того, вказані умови можуть змінюватися відповідачем в односторонньому порядку в будь-який час, тому не можуть вважатися частиною договору між сторонами.
Крім того, уточнила, що оглянувши товар та здійснивши його примірку, позивачу не сподобався його вигляд, який у позові вона назвала «недоліком» та «неналежною якістю». У зв`язку з цим вона звернулась до відповідача з повідомленням про незадоволення виробом, з яким не погодився відповідач. Тому відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів» вона звернулась з проханням виправити те, що вважала «недоліком», а точніше тим, що не відповідало її очікуванням, та після відмови відповідача обміняти чи іншим чином виправити ситуацію, просила розірвати договір і повернути їй кошти. При цьому, позивач повідомила про відправку товару на адресу відповідача. Проте останній у порушення норм чинного законодавства повідомив, що не має права забирати взуття з Нової Пошти (яке повернула позивач) та не їй повернув кошти. Такі дії відповідача, на думку позивача представника позивача, свідчать про ухилення від виконання обов`язку щодо повернення грошових коштів. 
Відповідач ФОП ОСОБА_2 у клопотанні від 21.04.2026 про долучення до матеріалів справи електронних копій переписки про замовлення товару та визнання явки позивача обов`язковою, вказує, що пояснення представника позивача є не що іншим як відповідь на відзив. Також вказані пояснення містять невірний суб`єктний склад, зокрема, відсутній відповідач ФОП ОСОБА_3 та докази направлення йому цих пояснень. Також вказані пояснення суперечать викладеним у позовній заяві обставинам.
Крім того, відповідач ФОП ОСОБА_2 надіслала клопотання від 21.04.2026 про призначення судової товарознавчої експертизи спірної пари взуття, оскільки вона, на думку відповідача, є єдиним належним і допустимим доказом для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, а саме: наявність підстав для повернення товару.
Від представника позивача 23.04.2026 до суду надійшла заява про відкладення розгляду та ознайомлення з матеріалами справи (вх.№9460).
Представник позивача 15.05.2026 направила суду заперечення на клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи, оскільки позивачем не заявлялись вимоги щодо наявності виробничих, технічних чи експлуатаційних дефектів товару. Після отримання та примірки товару позивачу не сподобався вигляд отриманої речі, який у позові зазначено як «недолік» та «неналежна якість». Тобто підставою звернення до суду є невідповідність товару очікуванням позивача та реалізація права на повернення товару. При цьому спірна пара взуття відсутня у позивача, оскільки вона повернула його відповідачу шляхом направлення через ТОВ «Нова Пошта». Однак відповідач відмовився від отримання відправлення мотивуючи це тим, що взуття є товаром, виготовленим на замовлення, тому не підлягає поверненню. Таким чином, саме дії відповідача унеможливили фактичне прийняття товару та його подальше дослідження. З цих підстав проведення судової товарознавчої експертизи є неможливим, оскільки об`єкт дослідження відсутній у позивача та не перебуває у його володінні. Крім того, запропоновані на вирішення експерта питання не мають значення для правильного вирішення спору, оскільки його предметом не є встановлення дефектів товару чи можливості його експлуатації. У даному випадку обставини, на які посилається відповідач, можуть бути встановлені за наявності наявних у справі доказів без проведення експертизи.
У додаткових обґрунтуваннях, поданих відповідачем ФОП ОСОБА_2 14.05.2026, наголошується на те, що позивачем не надано суду доказу будь-якого порушення її прав як споживача відповідно до норм Закону України «Про захист прав споживачів», а тому просить відмовити у позові повністю.
15.05.2026 представник позивача подала суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з неможливістю її участі у даному судовому засіданні (вх.№12007 від 15.05.2026).
29.06.2026 від відповідача ФОП ОСОБА_2 надійшла заява від 28.06.2026 про вирішення справи за наявними в ній доказами, оскільки позивач намагається штучно затягнути процес, який триває з жовтня 2025 року – дати звернення до суду.
Рух справи
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10.11.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів направлено в порядку ст.31 ЦПК України до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю за зареєстрованим місцем проживання відповідача (стягувача).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2026 головуючим у справі визначено суддю Науменко Я.О..
Ухвалою від 20.02.2026 вказану справу прийнято до свого провадження суддею Науменко Я.О. та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 26.03.2026.
Ухвалою від 26.03.2026 клопотання відповідача ФОП ОСОБА_2 про витребування доказів задоволено частково та відкладено судове засідання на 23.04.2026.
Судове засідання 23.04.2026 за клопотанням представника позивача було відкладено на 15.05.2026. 
Судове засідання 15.05.2026 за клопотанням представника позивача було відкладено на 29.06.2026. 
29.06.2026 суд склав вступну і резолютивну частину рішення про відмову у задоволенні позову.
Фактичні обставини, встановлені судом
07.05.2025 позивач ОСОБА_4 направила до інтернет-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у соціальній мережі Instagram повідомлення про намір замовити жіноче взуття 36 розміру. 
Менеджер у відповідь надала позивачу інформацію про розмірну сітку та запитала який розмір підходить позивачу. Також повідомила, що замовлення 2 та більше пар одразу приймається по повній передоплаті як індивідуальне або можливо пошити одну пару, а після її отримання, пошиють другу. У такому випадку можна замовити взуття по мінімальній передоплаті за пару. Потім позивачу було надано реквізити для оплати та висловлено прохання переслати фото чеку або скріншот про сплату із врахуванням комісії. Також у повідомленні попереджено, що в разі внесення передоплати покупець погоджується з умовами інтренет-магазину.
Позивач надіслала менеджеру магазину скріншот платіжної інструкції та вказала адресу доставки.
Після чого менеджер повідомила про прийняття замовлення та відправку його по готовності (роздруківки листування з телефону, а.с.8-9,10).
28.05.2025 позивач повідомила інтернет-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про наявність недоліків отриманого взуття, надіславши їх фото з описом, а саме, що шлейки не лягають по нозі, вони стирчать у сторони (фото а.с.16,17).
29.05.2025 позивач написала магазину в месенджері про свій намір відправити їм взуття назад і як альтернативний варіант просила або переробити босоніжки або повернути їй кошти. До цього повідомлення позивач додала скрін квитанції Нової Пошти про відправку взуття на ім`я ФОП ОСОБА_3 .
29.05.2025 інтернет-магазин повідомив позивача про відсутність браку. На що позивач відповіла, що в босоніжках неправильно зшиті ремінці та запропонувала магазину самим їх поміряти, щоб це побачити (роздруківки листування з телефону, а.с.11).
Позивач повідомила інтернет-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про доставку посилки 31 травня і про платне зберігання з 8-го червня, додавши скрін трекера відправки Нової Пошти.
У відповідь на це інтернет-магазин вказав позивачу, що це саме її пара, тому вони не мають право її забирати та наголосили, що про це писали вище.
Позивач відписала, що їй направили браковану пару та створили проблему. Вона чекала це взуття майже три тижні і отримала брак, тому пообіцяла магазину в такому разі також створити і йому проблему (роздруківки листування з телефону, а.с.12).
Копією платіжної інструкції 1.128892567.1 від 07.06.2025 підтверджується внесення позивачем ОСОБА_1 передоплати за взуття на суму 300 грн та сплату комісії у розмірі 3,00 грн на імя ФОП ОСОБА_2 (а.с.13). 
Відповідно до інформації про посилку 20451172173246 з ТОВ «Нова Пошта» взуття від ФОП ОСОБА_3 отримано ОСОБА_1 28.05.2025 та сплачено послуги з доставки у розмірі 122,25 грн і 2519,00 грн за товар (а.с.14).
Чек POS-термінала свідчить про сплату 2731,25 грн 28.05.2025 (копія, а.с.15).
Накладна №0200255366482 від 01.07.2025 доводить направлення позивачем ОСОБА_1 на адресу ФОП ОСОБА_2 листа з описом вкладення, де зазначені: претензія, копія чеку, фотоматеріали, копію укладеного договору з ТОВ «Центр правової допомоги юрист онлайн» на надання правничої допомоги №07062506 від 07.06.2025 та акт приймання-передачі наданих послуг №07062506 до Договору про надання юридичних послуг/правової допомоги №07062506 від 07.06.2025 (копія, а.с. 18, 19). 
Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 , ОСОБА_2 за видами економічної діяльності провадять, зокрема, виробництво взуття, оптову торгівлю одягом і взуттям, роздрібну торгівлю взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах (основний), роздрібну торгівлю, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет, а за КВЕД здійснюють роздрібну торгівлю взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах (а.с.38-39. 40-42).
Правила надання послуг поштового зв`язку Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» передбачають сервіси, що надаються оператором, серед яких: відмова від отримання відправлення, що включає можливість для відправника та одержувача відмовитись від отримання відправлення; огляд у примірочній – можливість одержувачу у спеціально відведеному місці для примірки одягу одягти взуття чи одяг, що знаходяться всередині відправлення; огляд відправлення – можливість одержувачу у відділенні або за адресою, розкрити упаковку відправлення та перевірити його вміст на відсутність зовнішніх пошкоджень і відповідність замовленому товару в присутності представника оператора.
Публічний договір купівлі-продажу товару, виготовленого на замовлення, визначає, що даний публічний договір купівлі-продажу, укладений на відстані (згідно Наказу Міністерства економіки України №103 від 19.04.2007), що передбачає продаж товару невизначеному колу покупців за допомогою засобів дистанційного зв`язку (мережа Інтернет) через Інтернет-магазин мережі Instagram на сторінці: https://www.instagram.com/easy_step_dnepr?igsh=MWVоYW1sd3d4b3RpaA== фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (п. 1.1.1).
Положення пункту 3.1 публічного договору передбачають, що покупець самостійно на власний розсуд замовляє в Інтернет-магазині мережі Instagram на вказаній сторінці наявний та запропонований до продажу товар, обов`язково вказуючи модель, колір, розмір, матеріал, з якого виготовляється товар та/або оздоблення, якщо такі опції наявні та свої дані, обраний спосіб оплати та доставки. 
Після оформлення замовлення товару покупець обов`язково уважно ознайомлюється з усіма умовами даного Договору, і у випадку прийняття (акцептування) цих умов у повному обсязі – підтверджує замовлення (п. 3.2).
Умовами даного публічного договору визначені права покупця в частині розірвання даного Договору в порядку та у випадках, передбачених даним Договором та нормами чинного законодавства України, та обов`язки продавця в такому випадку повернути покупцю грошові кошти, сплачені за Товар у строки, в порядку та на умовах, встановлених даним Договором (п.п. 4.1.4, 4.4.6 Договору).
У випадку, якщо замовлений товар не відповідає замовленому покупцем або товар є неякісним, некомплектним чи має якісь недоліки, покупець має право: вимагати обміну (заміни) цього товару на такий самий товар належної якості чи на інший аналогічний товар, з числа товарів наявних у продажу в Інтернет-магазині в мережі Instagram або повернення сплаченої вартості (п. 6.11 Договору).
Якщо замовлений товар є якісним, комплектним та повністю відповідає замовленому, покупець або отримувач товару підписує документ встановленої форми поштової служби, кур`єрської служби або служби доставки. Підпис покупця або отримувача товару є беззастережним підтвердженням наступних фактів: 
-отримання замовленого товару;
-відповідність замовленого товару;
-відсутність у покупця претензій щодо якості та комплектності замовленого товару (п.п. 6.12, 6.13). 
Розділом 7 Договору визначено порядок пред`явлення та задоволення претензій покупця.
Так, у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків придбаного товару покупець має право вимагати: пропорційного зменшення ціни товару; безоплатного усунення недоліків товару; відшкодування витрат на усунення недоліків товару (п.7.7 Договору).
У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків товару (згідно із визначенням цього терміну в Законі України «Про захист прав споживачів»), які виникли з вини продавця, або виявлення фактів фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, покупець має право за своїм вибором: вимагати обміну (заміни) товару з істотними недоліками або фальсифікованого товару на такий самий товар належної якості або на інший аналогічний товар згідно чинного законодавства України (п.7.10 Договору).
Відповідно до п. 7.14 Договору термін гарантії товару встановлює виробник і складає 30 календарних днів. При наявності документа, який підтверджує купівлю товару, покупець у разі необхідності гарантійного обслуговування зв`язується з інтернет-магазином.
Пунктом 8.1 Договору передбачено, що покупець не має право протягом строку, встановленого чинним законодавством України, обміняти товар належної якості на аналогічний у продавця, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням, оскільки товар за даним договором виготовляється на замовлення покупця.
Відповідно до п. 9.2 Договору повідомлення про розірвання даного договору вважається заява покупця про повернення коштів, сплачених за товар, направлена продавцю в порядку, встановленому п. 11.1 даного Договору (тобто на підставі письмової заяви покупця врученої особисто представнику продавця або направленої на адресу продавця, зазначену у розділі «Контакти» на сторінці інтернет-магазин, до якої обов`язково додається: відповідний розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує придбання товару з відміткою про дату продажу (передання) товару; документи, що підтверджують понесені покупцем витрати на усунення недоліків товару (у випадку заявлення таких витрат).
Період прийняття пропозиції (оферти) щодо укладення даного публічного договору встановлюється з 01 січня 2025 року і по 01 січня 2026 року включно (п.13.2 Договору).
Норми права, які застосував суд
Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини щодо виконання договору підряду та порушення прав споживача, які врегульовано нормами ЦК України, а також Законом України «Про захист прав споживачів», норми якого регулюють відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно з частиною 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Пунктом 7 частини 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір – усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» або іншими документами (розрахунковий документ).
Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку, є договором, укладеним на відстані.
Права споживача в разі укладення договору на відстані регулюються статтею 13 Закону України «Про захист прав споживачів», яка є спеціальною для такого виду договорів.
Згідно з частинами 4, 7 статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. У разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 3 статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Отже, законодавством передбачено право споживача в односторонньому порядку відмовитися від договору, укладеного на відстані, шляхом повідомлення продавця про таку відмову протягом чотирнадцяти днів з моменту одержання товару. Реалізація споживачем цього права має наслідком припинення договірних правовідносин між сторонами без необхідності ухвалення судового рішення про розірвання договору.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч.1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
За змістом ч.1 ст.866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.
Частиною 2 статті 867 ЦК України унормовано, що замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті.
Відповідно до ст.868 ЦК України підрядник зобов`язаний до укладення договору побутового підряду надати замовникові необхідну та достовірну інформацію про запропоновані роботи, їх види та особливості, про ціну та форму оплати роботи, а також повідомити замовникові на його прохання інші відомості, що стосуються договору.
Правовими приписами ст. 872 ЦК України встановлені права замовника у разі істотного порушення підрядником договору побутового підряду.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 872 ЦК України у разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати.
Відповідно до ст.873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.
Також на вказані правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» (ч.3 ст. 865 ЦК України). 
Пунктом 22 частини 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач – фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 
Згідно з пунктом 3 цієї частини виконавець – суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.
Статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, у порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, у порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
Частиною третьою статті 8 цього Закону передбачено, що вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. 
Як встановлено частиною 5 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги.
При цьому, недолік – це будь-яка невідповідність товару вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до цього товару.
Істотний недолік – це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором (пункти 12, 15 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
З урахуванням вищенаведених норм, право на заміну товару або розірвання договору купівлі-продажу товару виникає у споживача за умови виявлення саме істотного недоліку протягом гарантійного строку, який виник з вини виробника товару. 
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за умови виникнення необхідності у визначенні причин втрати якості товару під час гарантійного строку продавець зобов`язаний провести експертизу продукції; при цьому на споживача покладається обов`язок лише довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.
Відповідно до частини шостої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості – протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін.
Положеннями статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно із частинами 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Мотивована оцінка та висновки суду 
Предмет позову – це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову – це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу.
Від підстав позову потрібно відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) – правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин. Такий підхід є сталим та знайшов відображення, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження №12-15гс19) від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), від 22 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21), від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23), від 16 квітня 2025 року у справі № 924/971/23 (провадження № 12-25гс24).
Принцип jura novit curia («суд знає закони»), зокрема, полягає у тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum dabo tibi ius).
Неправильна або неповна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
Тож для суду під час визначення меж судового розгляду є визначальними фактичні підстави позову, наведені у поданій позивачем позовній заяві, а саме посилання на наявність обставин для розірвання договору купівлі-продажу, укладеного на відстані, а також стягнення грошових коштів за товар неналежної якості і відшкодування моральної шкоди. 
З огляду на загальні ознаки зобов`язань, що виникли між сторонами, предметом яких було виготовлення на замовлення взуття зі сторони відповідача та оплата цієї послуги зі сторони позивача, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено Договір побутового підряду, який є окремим різновидом підрядних договорів. Поведінка сторін засвідчувала їхню волю на настання відповідних правових наслідків.
Цивільним кодексом України не передбачено обмежень щодо форми вчинення договору підряду.
В ході судового розгляду встановлено, що сторонами було погоджено всі істотні умови договору побутового підряду, а саме строки по виготовленню та передачі у власність замовнику взуття, його вартість, колір, розміри та порядок оплати і його доставку.
Матеріалами справи підтверджено, що взуття було виготовлено на замовлення за індивідуальним замовленням (позивача повідомлено при здійсненні замовлення, що товару в наявності немає, він відшивається індивідуально на замовлення). 
Водночас, позивач не заперечує, що взуття отримала, проте вказує на наявність браку.
З урахуванням наведеного, суд констатує, що відповідач виконала умови договору побутового підряду за індивідуальним замовленням, узгодженим з позивачем, а позивач прийняла їх, здійснивши оплату.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Пріоритет у доказуванні надається не тому хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17.
У постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №661/67/16-ц зроблено правовий висновок про те, що відповідно до пункту 12 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік – це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник із вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Тільки сукупність чотирьох обов`язкових ознак недоліку надає підстави вважати його істотним недоліком із усіма правовими наслідками щодо задоволення вимог споживачів, та повернення грошових коштів, сплачених за товар.
Проте, заявивши про неналежну якість товару у зв`язку з виявленими недоліками та невідповідність отриманого товару з запропонованими фото, які розміщено на сайті продавця, позивач не надала суду жодного доказу на підтвердження виявлених дефектів.
Тоді як саме на споживача покладається обов`язок довести наявність істотного дефекту продукції, а тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця. 
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 559/388/17, від 14 січня 2021 року у справі № 755/11237/17, від 26 січня 2022 року у справі № 755/5301/16, від 26 лютого 2025 року у справі № 619/3972/21.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.ст. 79, 80 ЦПК України).
За практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (постанова Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі № 752/18470/16-ц, провадження № 61-48409св18).
Оскільки позивач обґрунтовує позовні вимоги наявністю в придбаному товарі (взутті) недоліків (наявність браку, де ремінці не прилягають до ноги), саме на неї покладався первинний процесуальний обов`язок надати суду належні та допустимі докази на підтвердження цієї обставини. Проте в матеріалах справи відсутні будь-які акти, висновки спеціалістів у галузі товарознавства або експертні висновки щодо фактичних характеристик спірної пари взуття. Самі лише твердження позивача про наявність дефекту товару є суто суб`єктивними припущеннями та не можуть слугувати беззаперечним доказом виробничого дефекту чи фальсифікації товару. 
Позивачем не надано допустимих та належних доказів, які б підтверджували факт неналежного виконання відповідачем договору та виготовлення товару неналежної якості, введення її в оману, тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів грошових коштів, які є передплатою у розмірі 300 грн. та платою за отриманий товар на суму 2731,25 грн.
Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку, є договором, укладеним на відстані.
Права споживача в разі укладення договору на відстані регулюються ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», яка є спеціальною для такого виду договорів.
Відповідно до зазначених статей Закону України «Про захист прав споживачів», укладення договору на відстані відбувається за допомогою засобів дистанційного зв`язку: телекомунікаційних мереж, поштового зв`язку, зокрема, інтернет. Оформлення замовлення через сайт є отриманням оферти, а прийняття товару через пошту є акцептом після якого договір купівлі-продажу товару на відстані вважається укладеним.
Згідно із частинами 1, 2 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. Якщо відповідно до абзацу другого частини третьої цієї статті підтвердження інформації не вимагається, споживач може розірвати договір протягом чотирнадцяти днів з моменту його укладення.
До договору, укладеного на відстані, застосовуються положення, передбачені частинами 5-9 статті 12 цього Закону, відповідно до яких договором може передбачатися, що продукція або результати робіт (послуг), надіслані поштою, повинні у разі розірвання договору також бути повернені поштою.
Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Матеріали справи свідчать, що фактично товар отримано позивачем 28.05.2025, а лист-претензію щодо недоліків товару та повернення коштів, стороною позивача направлено відповідачу ФОП ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку лише 01.07.2026, а тому позивачем пропущено 14-денний строк звернення із урахуванням частини 4 статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 253 ЦК України.
Суд звертає увагу, що позивач, отримавши товар у відділенні Нової Пошти мала змогу оглянути його там безпосередньо та здійснити примірку і в разі не відповідності товару її очікуванням мала можливість не отримувати його, не оплачувати його вартість та повернути продавцю, проте не скористалась цими опціями.
Також є слушними заперечення відповідачів, викладені ними у відзивах на позов, де вони зазначають про те, що позивачем не виконано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки повернення товару вимагає направлення продавцю повідомлення про розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, яке має містити інформацію про місце, де продукція може бути повернена або направлено, тоді як позивач не надала доказів повернення взуття для обміну з відповідною вимогою. Крім того, за умовами публічного Договору покупець не має право протягом строку, встановленого чинним законодавством України, обміняти товар належної якості на аналогічний у продавця, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням, оскільки товар за даним договором виготовляється на замовлення покупця, що відповідає положенням пункту 3 частини 5 Закону України «Про захист прав споживачів».
При цьому суд не приймає додаткові пояснення представника позивача, в яких вона як підставу позову вже вказує невідповідність товару її очікуванням і як наслідок реалізацію свого права на повернення товару, оскільки зміна підстав позову відповідно до положень ч. 3 статті 49 ЦПК України у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмету або підстав позову допускається не пізніше ніж на п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Зазначені додаткові пояснення, в яких викладена змінена підстава позову надійшла до суду 16.04.2026, тобто вже після першого судового засідання, яке відбулось 26.03.2026.
Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вище викладене, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами заявлені ним позовні вимоги про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, внаслідок відмови у поверненні грошових коштів, оскільки не доведено сам факт існування істотного недоліку товару (дефекту спірної пари взуття), який впливає на її якість і можливість використання.
Відтак, у ході розгляду справи не встановлено порушення прав позивача з боку відповідача, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Висновок щодо судових витрат
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У відповідності до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволені позову відмовлено у повному обсязі, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача по фактично понесеним.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом пов`язаним з порушенням його прав, а тому судовий збір слід віднести на рахунок держави.
У стягненні з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на правничу допомогу необхідно відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів – відмовити повністю.
Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання рішення до Дніпровського апеляційного суду. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 08.07.2026.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Представник позивача: адвокат Пахомова Дарина Миколаївна, РНОКПП НОМЕР_2 , місце здійснення адвокатської діяльності: 50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ракітіна, 31/26; наявний електронний кабінет в ЄСІТС. 
Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 , наявний електронний кабінет в ЄСІТС;
Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Суддя