ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2026 року | Справа №160/15814/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді | Прудника С.В. |
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

09.06.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо застосування для перерахунку пенсії середньомісячного заробітку з урахуванням середньої плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2017, 2018, 2019 роки та не проведення перерахунку та індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2017-2019 роки, з якої сплачено 1,14, у розмірі страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11, у розмірі 1,197, у розмірі 1,0796, у розмірі 1,115 та у розмірі 1,121;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з застосуванням для обчислення пенсії середньомісячного заробітку з урахуванням середньої плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, середнього показника за 2017, 2018, 2019 роки та індексацію пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2017-2019 роки, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,11, у розмірі 1,14, у розмірі 1,197, у розмірі 1,0796, у розмірі 1,115 та у розмірі 1,121 починаючи з 26.05.2026 р.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо проведення індексації та перерахунку його пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014, 2015 та 2016 роки, а не із застосуванням показника, який, на його думку, повинен визначатися з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2017, 2018 та 2019 роки. Позивач зазначає, що пенсію за віком йому призначено з 13.09.2010 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, а тому при проведенні щорічної індексації пенсії відповідно до частини другої статті 42 цього Закону має застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховувався саме при обчисленні його пенсії, із подальшим збільшенням на встановлені Кабінетом Міністрів України коефіцієнти. На думку позивача, відповідач неправомірно застосував під час проведення перерахунків пенсії показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, оскільки такий підхід фактично призводить до повторного застосування показника, який використовується для первинного призначення пенсій, та суперечить положенням частини другої статті 42 Закону №1058-IV, відповідно до якої щорічний перерахунок пенсій здійснюється шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховувався для обчислення пенсії. Позивач посилається на те, що законодавством передбачено проведення щорічної індексації пенсій з 01 березня шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні із застосуванням відповідних коефіцієнтів збільшення, зокрема: з 01.05.2020 року - 1,11, з 01.03.2021 року - 1,11, з 01.03.2022 року - 1,14, з 01.03.2023 року - 1,197, з 01.03.2024 року - 1,0796, з 01.03.2025 року - 1,115 та з 01.03.2026 року - 1,121. Позивач вказує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області проведено відповідні перерахунки пенсії у 2020-2026 роках, однак при цьому відповідач застосував показник середньої заробітної плати, розрахований із середнього показника за 2014-2016 роки, у зв`язку з чим, на переконання позивача, розмір пенсійного забезпечення визначено неправильно. Також позивач зазначає, що звертався до відповідача із заявою від 17.04.2026 року про проведення перерахунку пенсії та застосування належного показника середньої заробітної плати, однак листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області йому було повідомлено про відсутність підстав для проведення такого перерахунку. Позивач вважає, що така відмова порушує його право на належний рівень пенсійного забезпечення, гарантований статтями 46, 92 Конституції України, положеннями Закону України №1058-IV, а також суперечить правовим висновкам Верховного Суду щодо необхідності застосування під час індексації пенсій показника середньої заробітної плати, який безпосередньо враховувався при призначенні пенсії. У зв`язку із цим позивач просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо проведення перерахунку та індексації його пенсії із застосуванням неналежного показника середньої заробітної плати та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії із застосуванням відповідних коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2026 року, зазначена вище справа була розподілена та 10.06.2026 року передана судді Пруднику С.В.
15.06.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
01.07.2026 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. У поданому відзиві відповідач зазначив, що позивачем пропущено встановлений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог щодо проведення перерахунку пенсії із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2023 роки. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вказало, що право особи на звернення до суду за захистом порушеного права не є необмеженим у часі, а встановлення процесуальних строків звернення до суду спрямоване на забезпечення принципу правової визначеності у публічно-правових відносинах. Відповідач послався на положення частин першої, другої та третьої статті 122, частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначивши, що перебіг строку звернення до суду починається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. При цьому відповідач зазначив, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому позивач мав можливість своєчасно встановити розмір отримуваних пенсійних виплат та з`ясувати питання щодо проведення або не проведення їх індексації. На думку відповідача, отримання позивачем листа-відповіді Пенсійного фонду України у 2026 році не змінює моменту, з якого особа повинна була дізнатися про можливе порушення своїх прав, а лише свідчить про час вчинення нею дій щодо реалізації права на судовий захист. Також відповідач послався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 28.03.2018 у справі №809/1087/17, від 22.11.2018 у справі №815/91/18, від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 та від 12.04.2023 у справі №380/14933/22, відповідно до яких пропуск строку звернення до суду без наявності об`єктивних, непереборних та підтверджених належними доказами причин є підставою для застосування наслідків пропуску такого строку. По суті спірних правовідносин відповідач зазначив, що позивачу пенсію за віком призначено з 01.10.2017 відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а проведення індексації пенсій здійснюється органами Пенсійного фонду України у порядку та на умовах, визначених законодавством. Відповідач зазначив, що частиною другою статті 42 Закону №1058-IV передбачено проведення щорічного перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, однак конкретний порядок проведення такого перерахунку, розмір коефіцієнтів збільшення та умови їх застосування визначаються Кабінетом Міністрів України. Вказано, що механізм проведення відповідного перерахунку врегульований Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124, а також щорічними постановами Кабінету Міністрів України щодо індексації пенсій. Відповідач зазначив, що при проведенні індексації пенсії позивача орган Пенсійного фонду діяв відповідно до вимог чинного законодавства та застосовував встановлені Кабінетом Міністрів України коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати, а саме коефіцієнти 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115 та 1,121 у відповідні періоди. Крім того, відповідач наголосив, що законодавством не передбачено обов`язку органів Пенсійного фонду здійснювати індексацію шляхом послідовного множення саме того показника середньої заробітної плати, який застосовувався при первинному призначенні пенсії конкретному пенсіонеру. На думку відповідача, підхід, запропонований позивачем, суперечить визначеному законодавством механізму індексації пенсій та фактично передбачає застосування іншого порядку перерахунку, ніж встановлений Кабінетом Міністрів України. Також відповідач послався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.06.2024 у справі №420/23990/23, щодо наявності у Кабінету Міністрів України повноважень визначати порядок, умови та розміри індексації пенсійних виплат. Враховуючи викладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вважало позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як одержувач пенсії за віком, призначеної на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України).
З матеріалів справи вбачається, що пенсія за віком на пільгових умовах призначена позивачу з 13 вересня 2010 року та в подальшому обчислювалася відповідно до положень Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
У квітні 2026 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 17.04.2026 року, в якій просив надати роз`яснення щодо порядку призначення, обчислення та перерахунку його пенсії, зокрема повідомити:
який показник середньої заробітної плати застосовано при обчисленні пенсії; 
за який період враховано заробітну плату; 
який коефіцієнт страхового стажу застосовано; 
які інші показники використані при визначенні розміру пенсійної виплати; 
чи проводилась індексація пенсії з 01.03.2021 року, 01.03.2022 року, 01.03.2023 року, 01.03.2024 року, 01.03.2025 року та 01.03.2026 року відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 №127, від 16.02.2022 №118, від 24.02.2023 №168, від 23.02.2024 №185, від 25.02.2025 №209 та від 25.02.2026 №236. 
У відповідь на звернення позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано лист від 26.05.2026 року, яким повідомлено порядок формування розміру пенсії та проведені перерахунки.
Так, відповідач зазначив, що розмір пенсії позивача визначався відповідно до статей 27, 40, 42 Закону №1058-IV, за формулою:
П = Зп Ч Кс,
де:
П – розмір пенсії у гривнях; 
Зп – заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 Закону №1058-IV; 
Кс – коефіцієнт страхового стажу. 
При призначенні та подальших перерахунках пенсії враховано заробітну плату позивача за період з 01.10.1991 року по 30.09.1996 року, а також дані персоніфікованого обліку за період з 01.07.2000 року по 31.07.2010 року.
Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати позивача після оптимізації становить 1,64814.
Станом на 01.03.2021 року страховий стаж позивача, врахований для перерахунку пенсії, становив 58 років 11 місяців, у тому числі пільговий стаж за Списком №1 – 16 років. Коефіцієнт страхового стажу визначено у розмірі 0,58917.
Перерахунок пенсії з 01.03.2021 року проведено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 №127 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати 1,11.
Розмір пенсії після проведеного перерахунку з 01.03.2021 року склав 5623,84 грн, у тому числі:
основний розмір пенсії – 5269,42 грн; 
доплата за понаднормовий страховий стаж – 354,42 грн. 
Розмір збільшення пенсії внаслідок зазначеного перерахунку становив 522,19 грн.
З 01.03.2022 року перерахунок пенсії проведено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,14.
Станом на 01.03.2022 року страховий стаж позивача залишився 58 років 11 місяців, коефіцієнт страхового стажу - 0,58917, а розмір пенсії визначено у сумі 6361,55 грн, з яких:
основний розмір пенсії - 6007,13 грн; 
доплата за понаднормовий стаж - 354,42 грн. 
Збільшення пенсії після перерахунку становило 737,71 грн.
Надалі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168, відповідачем проведено індексацію пенсії з 01.03.2023 року із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,197.
При цьому страховий стаж позивача, врахований при перерахунку, становив 60 років 11 місяців, коефіцієнт страхового стажу - 0,60917.
Розмір пенсії з 01.03.2023 року склав 7810,53 грн, у тому числі:
основний розмір пенсії – 7434,63 грн; 
доплата за понаднормовий стаж – 375,90 грн. 
Розмір збільшення після перерахунку становив 1223,58 грн.
З 01.03.2024 року пенсія позивача перерахована відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,0796.
Станом на цю дату страховий стаж становив 60 років 11 місяців, коефіцієнт страхового стажу - 0,60917.
Розмір пенсії після перерахунку визначено у сумі 8402,33 грн, у тому числі:
основний розмір пенсії - 8026,43 грн; 
доплата за понаднормовий стаж - 375,90 грн. 
Розмір збільшення пенсії становив 591,80 грн.
З 01.03.2025 року проведено перерахунок відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,115.
При цьому враховано страховий стаж позивача 63 роки 2 місяці, у тому числі пільговий стаж за Списком №1 - 16 років, коефіцієнт страхового стажу - 0,63167.
Розмір пенсії з 01.03.2025 року склав 9688,14 грн, з яких:
основний розмір пенсії - 9280,02 грн; 
доплата за понаднормовий стаж - 408,12 грн. 
Збільшення внаслідок перерахунку становило 957,13 грн.
Крім того, відповідачем зазначено, що з 01.03.2026 року пенсію позивача перераховано відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 №236 із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,121.
За результатами такого перерахунку розмір пенсії позивача з 01.03.2026 року становить 10811,01 грн, у тому числі:
основний розмір пенсії за віком - 10402,89 грн; 
доплата за понаднормовий страховий стаж - 408,12 грн. 
Таким чином, відповідачем зазначено, що всі перерахунки пенсії позивача з 01.03.2021 року, 01.03.2022 року, 01.03.2023 року, 01.03.2024 року, 01.03.2025 року та 01.03.2026 року проведені відповідно до вимог частини другої статті 42 Закону №1058-IV та відповідних постанов Кабінету Міністрів України.
Не погоджуючись із наданим роз`ясненням та вважаючи, що пенсійним органом неправильно проведено індексацію його пенсії, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі, зокрема, старості. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на принципах державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав.
Відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV для забезпечення індексації пенсій щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Порядок проведення такого перерахунку визначено постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році».
Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суд зобов`язаний встановити, чи прийняті вони:
на підставі та у межах повноважень; 
у спосіб, визначений законом; 
обґрунтовано; 
добросовісно; 
розсудливо; 
пропорційно. 
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності своїх дій, що прямо передбачено частиною другою статті 77 КАС України.
Досліджуючи надані відповідачем матеріали, суд встановив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області наведено лише загальний опис застосованих нормативних актів та математичних розрахунків, однак не надано належного підтвердження того, що при кожному перерахунку пенсії позивача було правильно визначено базовий показник середньої заробітної плати, який підлягав збільшенню відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV.
Саме по собі посилання відповідача на постанови Кабінету Міністрів України №127 від 22.02.2021 року, №118 від 16.02.2022 року, №168 від 24.02.2023 року, №185 від 23.02.2024 року, №209 від 25.02.2025 року та №236 від 25.02.2026 року не є достатнім доказом правомірності проведених перерахунків, оскільки орган Пенсійного фонду повинен підтвердити правильність застосування зазначених нормативних актів саме до індивідуального пенсійного розрахунку конкретної особи.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.03.2026 року у справі №600/367/24, відповідно до якої органи Пенсійного фонду України при здійсненні перерахунку пенсій зобов`язані діяти не формально, а забезпечити фактичне дотримання пенсійних прав особи шляхом правильного застосування норм матеріального права.
Також Верховний Суд у постановах від 17.07.2019 року у справі №1440/2248/18 та від 05.03.2020 року у справі №2040/6023/18 зазначив, що суб`єкт владних повноважень не може обмежуватися посиланням на нормативні положення без підтвердження конкретних обставин їх застосування та належного розрахунку виплат.
Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність проведення перерахунків пенсії позивача у спірний період, а надана відповідь від 26.05.2026 року не забезпечує повного та обґрунтованого роз`яснення щодо правильності визначення розміру пенсійної виплати.
При цьому суд зазначає, що право на отримання пенсії у належному розмірі є майновим правом особи, яке охороняється статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини у рішеннях «Кечко проти України» (заява №63134/00, рішення від 08.11.2005 року) та «Будченко проти України» (заява №38677/06, рішення від 15.10.2013 року) наголошував, що держава не може довільно позбавляти особу соціальних виплат, право на які передбачено законом.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1331,20 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1331,20 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо застосування для перерахунку пенсії середньомісячного заробітку з урахуванням середньої плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2017, 2018, 2019 роки та не проведення перерахунку та індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2017-2019 роки, з якої сплачено 1,14, у розмірі страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11, у розмірі 1,197, у розмірі 1,0796, у розмірі 1,115 та у розмірі 1,121.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з застосуванням для обчислення пенсії середньомісячного заробітку з урахуванням середньої плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, середнього показника за 2017, 2018, 2019 роки та індексацію пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2017-2019 роки, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,11, у розмірі 1,14, у розмірі 1,197, у розмірі 1,0796, у розмірі 1,115 та у розмірі 1,121 починаючи з 26.05.2026 р.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник