Справа № 369/627/23
Провадження № 2-о/369/53/26
РІШЕННЯ
Іменем України
14.08.2026 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді- Пінкевич Н.С., 
при секретарі судових засідань Худинець Д.С.
за участю представника заявника ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту недостовірної інформації, 
встановив:
У січні 2023 року заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування.
Заяву мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті порталу «368.media» за адресою: https://368.media/2022/07/27/ukrainskii-eks-bankir-mozhet-byt-prichasten-k-finansirovaniyu-separatistov/ було опубліковано статтю ОСОБА_3 під заголовком «Украинский экс-банкир может быть причастен к финансированию сепаратистов» такого змісту: « ОСОБА_4 , который основал ПАО «Укринком» (ранее Украинский инновационный банк — Укринкомбанк), мог быть причастен к финансированию сепаратистов.
Родившийся в 1958 году в ОСОБА_5 до 2001 года не мог похвастаться особыми жизненными успехами, хотя должность директора представительства польской фирмы, согласно официальной биографии и давала средства на жизнь. Реально же ОСОБА_6 трудился в Сумской области как торговец конфискованным цветным металлом, который ему поставлял якобы местный сотрудник СБУ ОСОБА_7 . ОСОБА_8 удачно сменил профиль деятельности и попал в банковский сектор, став заместителем главы правление АБ «Клиринговый дом», а уже в следующем году стал менеджером в «Брокбизнесбанке». В данном финучреждении он познакомился с ОСОБА_9 , дважды занимавшим кресло председателя Нацбанка.
ОСОБА_6 засветился как миноритарный акционер (9% акций) ПАО «Автокразбанка», который планируется ликвидировать до 28 августа 2018 года, а также как временный администратор банка «БИГ Энергия», чье назначение якобы лоббировал лично ОСОБА_10 . Во время работы ОСОБА_11 последний был уличен в схеме вывода средств заграницу на счета подконтрольных зарубежных структур в один из латвийских банков. По данным налоговой службы только за 3 месяца таким образом ушли 875 миллионов долларов. Будучи временным администратором банка он запомнился постоянными обещаниями вкладчикам о возрождении фмнучреждения и наращивании им темпов развития. Как писали СМИ тогда, таким образом администратор скорее всего просто пытался привлечь в банк новых вкладчиков, наличные деньги которых отдавались «своим клиентам» в счет погашения проблемного депозита. Но главным периодом в жизни ОСОБА_12 и самым же скандальным, стала его работа в ПАО «Укринбанк».
В 2010 году ОСОБА_6 возглавил правление старейшего коммерческого банка — Украинский инновационный банк, чему предшествовала казалось бы невероятная история, способствовавшая падению цены банка минимум в 250 тысяч раз. Еще в 2007 году считавшийся одним из наиболее перспективных отечественных банков был готов купить израильский банк Bank Hapoalim за 200 млн долларов. Сами израильтяне были готовы совершить сделку, но требовалось разрешение, во многом формальное, Национального банка. И тут то по словам тогдашнего главы правления «Укринбанка» ОСОБА_13 , начались махинации высокопоставленных чиновников, из-за которых впоследствии финучреждение перешло в собственность новых владельцев за смешные 4 тысячи гривен. По словам ОСОБА_13 , на протяжении 8 месяцев в НБУ тянули с выдачей разрешения, намекая на необходимость решить вопрос со ОСОБА_14 , что могло обойтись в 5% от суммы сделки с израильтянами, то есть в 10 миллионов долларов. В результате после начала финансового кризиса летом 2008 года израильтяне, так и не получившие разрешения НБУ, отказались от сделки. После передачи акций НБУ немедленно выделил банку рефинансирование на 450 млн гривен, а инвесторы, получившие акции за символические деньги, от инвестирования отказались. Вскоре после сделки ОСОБА_7 и ОСОБА_6 начали требовать, чтобы банк выдал кредиты подконтрольным им структурам. Как утверждает ОСОБА_15 , поскольку он мешал это делать, против него были возбуждены сразу 3 уголовных дела. Он был арестован и провел некоторое время в СИЗО после чего был вынужден покинуть Украину. “После моего увольнения Фонд гарантирования вкладов физических лиц назначил «Укринбанк» уполномоченным по выдаче денег вкладчикам другого банка – обанкротившегося «Автокразбанка», собственником которого также был ОСОБА_11 . По официальным данным, Фонд гарантирования вкладов возместил вкладчикам банка около 1,8 млрд гривен. Это тот минимум, который ОСОБА_14 , ОСОБА_16 и ОСОБА_11 вывели из банка. Они разорили банк, довели его до банкротства. В декабре 2015-го банк был признан неплатежеспособным, а в марте 2016-го НБУ ликвидировал «Укринбанк», — заканчивает историю рейдерства финучреждения ОСОБА_17 .
Сам ОСОБА_6 представил свою версию событий, согласно которой именно ОСОБА_15 довел «Укринбанк» фактически до банкротства, и что именно неблагоприятное реальное финансовое состояние банка стало причиной отказа израильтян от сделки, а также проблем финучреждения, повлекшие смену собственника. В банке процветали коррупционные схемы. Одной из самых ярких была схема выведения средств через фонд оплаты труда. Невзирая на прямой запрет НБУ о премировании сотрудников банков, злоупотребляя своим служебным положением, он подделывал официальные банковские документы о выплате себе премий. Эти суммы доходили до 1,2 млн гривен в месяц. При курсе 4–5 грн/доллар только по этой схеме, по подсчетам аудиторов и следствия, из банка было выведено около 8 млн долларов. Кроме того, массово выдавались кредиты под необеспеченные залоги. Только по двум крупнейшим сделкам такого рода банк потерял в этот период не менее 20 млн долларов.
Список более мелких операций, где залоги никто не контролировал, составляет сотни позиций еще на сотни миллионов гривен. Однако в том, что в смене собственника не обошлось без криминала уверены и правоохранители, еще в 2014 году возбудившие уголовное дело по факту незаконного отчуждения (завладения) в 2010 году 15% акций банка номинальной стоимостью в 30,7 млн гривен, которые якобы были мошенническим образом отобраны у двух физических лиц — акционеров банка. Впрочем, на дальнейшей судьбе ОСОБА_12 это не слишком отразилось, чего нельзя сказать о возглавляемом им банке.
Между тем дела у «Укринбанка» с новым владельцем пошли не лучшим образом. По версии прокуратуры председатель набсовета «Укринбанка» Клименко с целью получения взяток заключил договор о предоставлении гарантии от 8 апреля 2013 года. По условиям договора, «Укринбанк» по поручению ООО «Энергетическая Группа» обязался предоставить в пользу ООО «Ист Грейнс» банковскую гарантию на сумму 84,8 млн гривен в обеспечение обязательств ООО «Энергетическая Группа» перед ООО «Ист Грейнс», предусмотренных договором поставки сельхозпродукции с «Международная инвестиционная компания». Согласно нормативным актам банка и законодательству, для заключения договора гарантии необходимо предварительное решение кредитного комитета банк, а также заключение и оценка платежеспособности компании.
Не выполнив эти условия, по данным следствия ОСОБА_11 нанес убыток банку на сумму 69,35 млн гривен. Также расследованием установлено, что заявление «Энергетическая Группа» на получение банковской гарантии в банк не поступало. Кроме того, фирма заявила, что оригинал договора о предоставлении банковской гарантии в распоряжении общества отсутствует и никогда не находился. Судя по прошлому опыту работы ОСОБА_12 , это далеко не единственный подобный случай и к декабрю 2015 года НБУ принял решение о признании его финучреждения неплатежеспособным, введя до марта временную администрацию. К тому времени ОСОБА_11 владел 70% акций банка, в котором зависли 1,9 млрд гриве вкладчиков.
В октябре «Укринбанк» был официально признан неплатежеспособным, а с октября 2015 года в НБУ поступило около 300 жалоб от клиентов банка о невозврате вкладов. Впрочем, временная администрация не спасла ситуацию. Уже спустя месяц после ее ввода — 26 января, банк официально был признан банкротом, однако ОСОБА_6 так просто не сдался.
В июле сайт Фонда гарантирования вкладов физических лиц (ФГВФЛ) сообщил, что по данным Единого госреестра, частный нотариус 13 июля внес в него изменения, согласно которым банк переименован в ПАО «Укринком» , а юрадрес сменился с Киева на Северодонецк (Луганская область).
Фонд заявляет, что неустановленные лица начали оказывать давление и пытались завладеть активами банка, включая счета крупных вкладчиков, и хотят перевести их на третью компанию. При этом попытка возобновить банковскую лицензию не осуществляется. По мнению Фонда, эти факты свидетельствуют о том, что новое руководства «Укринкома» не заинтересовано в возобновлении работы банка и удовлетворении прав кредиторов. Между тем, как подчеркивается в сообщении, перерегистрация юрлица позволит крупным заемщикам, среди которых присутствуют аффилированные с акционерами банка лица, избежать погашения их кредитов. Фонд заявляет о наличии угрозы завладения третьими лицами активами указанного банка и намерен обжаловать все указанные действия. Поэтому ведомство призывает вкладчиков и кредиторов «Укринбанка» быть бдительными и сообщать обо всех противоправных действиях в правоохранительные органы. Любопытно, что в тот же день Киевский апелляционный административный суд принял решение об отмене ликвидации «Укринбанка», что директор-распорядитель ФГВФЛ ОСОБА_18 назвал типичной воровской схемой по выводу активов. После Революции достоинства к обвинениям ОСОБА_12 в хищениях, мошенничестве и отмывании денег добавилось еще и спонсорство терроризма. Так, в апреле 2015 года издание «Главком» в своей статье сообщило о ряде структур, осуществлявших финансирование терроризма в лице самопровозглашенных ЛНР и ДНР. Как утверждалось в статье, многие из них использовали счета «Укринбанка». Кроме того, в поддержке террора на Донбассе подозреваются непосредственно руководители Луганского центрального отделения и Свердловского отделения. По данным СБУ, летом 2014 года они сами перечислили сепаратистам за счет средств банка почти 4,5 млн гривен.
Редакция продолжит расследование относительно деятельности банкира и обращает внимание на его работу органов БЭБ, ГБР и СБУ.»
Посилався на те, що наведена у статті інформація є недостовірною, не відповідає дійсності, порушує його особисте немайнове право на недоторканність ділової репутації, у зв`язку з чим підлягає спростуванню.
З огляду на викладене заявник просив суд встановити факт недостовірності інформації, поширеної ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті порталу «368.media» за вказаною адресою у статті під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та спростувати зазначену інформацію.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2023 року заяву ОСОБА_2 повернуто особі, яка її подала, з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України.
Постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено та ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2023 року у відкритті провадження у справі за заявою  ОСОБА_2 про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування відмовлено на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
Постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Постановою Верховного Суду від 03 липня 2024 року касаційну скаргу  ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 липня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2024 задоволено клопотання представника заявника про витребування доказів.

У додаткових письмових поясненнях заявник зазначив, що заявлена вимога про встановлення факту недостовірності інформації підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки встановити особу, яка поширила спірну інформацію, або притягнути її до участі у справі неможливо. Посилався на положення статті 277 ЦК України, постанову Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 та практику Верховного Суду щодо розгляду таких категорій справ.
Крім того, заявник звернув увагу суду на правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.10.2024 у справі № 913/266/20 та низці постанов 2025 року, відповідно до яких ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» є однією і тією ж юридичною особою, а зміна її найменування не є реорганізацією та не припиняє її прав і обов`язків.
Також заявник зазначив, що поширена у статті інформація щодо його причетності до фінансування сепаратизму, незаконної діяльності та доведення банку до банкрутства не відповідає дійсності, порушує його честь, гідність та ділову репутацію, а тому просив суд врахувати наведені додаткові пояснення під час вирішення справи та задовольнити заяву в повному обсязі.

У судовому засіданні представник заявника подану заяву підтримав. Просив задоволити у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав.
Відповідно до частини четвертої статті 277 ЦК України, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування в порядку окремого провадження.
Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що справи про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування в порядку окремого провадження розглядаються лише за умови, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома або її неможливо встановити.
Постановою Верховного Суду від 03 липня 2024 року у цій справі скасовано судові рішення попередніх інстанцій та зазначено, що вимоги заявника підлягають розгляду в порядку окремого провадження, а питання щодо наявності підстав для задоволення заяви повинно бути вирішене судом першої інстанції під час розгляду справи по суті. 
Судом установлено, що 27 липня 2022 року на вебсайті інформаційного порталу «368.media» було опубліковано статтю під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_2 », у якій наведено відомості щодо заявника, зокрема про нібито його причетність до фінансування сепаратизму, незаконного виведення коштів, доведення банківської установи до банкрутства, інших протиправних дій та фінансування терористичної діяльності. 
А саме: « ОСОБА_4 , который основал ПАО «Укринком» (ранее Украинский инновационный банк — Укринкомбанк), мог быть причастен к финансированию сепаратистов.
Родившийся в 1958 году в ОСОБА_5 до 2001 года не мог похвастаться особыми жизненными успехами, хотя должность директора представительства польской фирмы, согласно официальной биографии и давала средства на жизнь. Реально же ОСОБА_6 трудился в Сумской области как торговец конфискованным цветным металлом, который ему поставлял якобы местный сотрудник СБУ ОСОБА_7 . ОСОБА_8 удачно сменил профиль деятельности и попал в банковский сектор, став заместителем главы правление АБ «Клиринговый дом», а уже в следующем году стал менеджером в «Брокбизнесбанке». В данном финучреждении он познакомился с ОСОБА_9 , дважды занимавшим кресло председателя Нацбанка.
ОСОБА_6 засветился как миноритарный акционер (9% акций) ПАО «Автокразбанка», который планируется ликвидировать до 28 августа 2018 года, а также как временный администратор банка «БИГ Энергия», чье назначение якобы лоббировал лично ОСОБА_10 . Во время работы ОСОБА_11 последний был уличен в схеме вывода средств заграницу на счета подконтрольных зарубежных структур в один из латвийских банков. По данным налоговой службы только за 3 месяца таким образом ушли 875 миллионов долларов. Будучи временным администратором банка он запомнился постоянными обещаниями вкладчикам о возрождении фмнучреждения и наращивании им темпов развития. Как писали СМИ тогда, таким образом администратор скорее всего просто пытался привлечь в банк новых вкладчиков, наличные деньги которых отдавались «своим клиентам» в счет погашения проблемного депозита. Но главным периодом в жизни ОСОБА_12 и самым же скандальным, стала его работа в ПАО «Укринбанк».
В 2010 году ОСОБА_6 возглавил правление старейшего коммерческого банка — Украинский инновационный банк, чему предшествовала казалось бы невероятная история, способствовавшая падению цены банка минимум в 250 тысяч раз. Еще в 2007 году считавшийся одним из наиболее перспективных отечественных банков был готов купить израильский банк Bank Hapoalim за 200 млн долларов. Сами израильтяне были готовы совершить сделку, но требовалось разрешение, во многом формальное, Национального банка. И тут то по словам тогдашнего главы правления «Укринбанка» ОСОБА_13 , начались махинации высокопоставленных чиновников, из-за которых впоследствии финучреждение перешло в собственность новых владельцев за смешные 4 тысячи гривен. По словам ОСОБА_13 , на протяжении 8 месяцев в НБУ тянули с выдачей разрешения, намекая на необходимость решить вопрос со ОСОБА_14 , что могло обойтись в 5% от суммы сделки с израильтянами, то есть в 10 миллионов долларов. В результате после начала финансового кризиса летом 2008 года израильтяне, так и не получившие разрешения НБУ, отказались от сделки. После передачи акций НБУ немедленно выделил банку рефинансирование на 450 млн гривен, а инвесторы, получившие акции за символические деньги, от инвестирования отказались. Вскоре после сделки ОСОБА_7 и ОСОБА_6 начали требовать, чтобы банк выдал кредиты подконтрольным им структурам. Как утверждает ОСОБА_15 , поскольку он мешал это делать, против него были возбуждены сразу 3 уголовных дела. Он был арестован и провел некоторое время в СИЗО после чего был вынужден покинуть Украину. “После моего увольнения Фонд гарантирования вкладов физических лиц назначил «Укринбанк» уполномоченным по выдаче денег вкладчикам другого банка – обанкротившегося «Автокразбанка», собственником которого также был ОСОБА_11 . По официальным данным, Фонд гарантирования вкладов возместил вкладчикам банка около 1,8 млрд гривен. Это тот минимум, который ОСОБА_14 , ОСОБА_16 и ОСОБА_11 вывели из банка. Они разорили банк, довели его до банкротства. В декабре 2015-го банк был признан неплатежеспособным, а в марте 2016-го НБУ ликвидировал «Укринбанк», — заканчивает историю рейдерства финучреждения ОСОБА_17 .
Сам ОСОБА_6 представил свою версию событий, согласно которой именно ОСОБА_15 довел «Укринбанк» фактически до банкротства, и что именно неблагоприятное реальное финансовое состояние банка стало причиной отказа израильтян от сделки, а также проблем финучреждения, повлекшие смену собственника. В банке процветали коррупционные схемы. Одной из самых ярких была схема выведения средств через фонд оплаты труда. Невзирая на прямой запрет НБУ о премировании сотрудников банков, злоупотребляя своим служебным положением, он подделывал официальные банковские документы о выплате себе премий. Эти суммы доходили до 1,2 млн гривен в месяц. При курсе 4–5 грн/доллар только по этой схеме, по подсчетам аудиторов и следствия, из банка было выведено около 8 млн долларов. Кроме того, массово выдавались кредиты под необеспеченные залоги. Только по двум крупнейшим сделкам такого рода банк потерял в этот период не менее 20 млн долларов.
Список более мелких операций, где залоги никто не контролировал, составляет сотни позиций еще на сотни миллионов гривен. Однако в том, что в смене собственника не обошлось без криминала уверены и правоохранители, еще в 2014 году возбудившие уголовное дело по факту незаконного отчуждения (завладения) в 2010 году 15% акций банка номинальной стоимостью в 30,7 млн гривен, которые якобы были мошенническим образом отобраны у двух физических лиц — акционеров банка. Впрочем, на дальнейшей судьбе ОСОБА_12 это не слишком отразилось, чего нельзя сказать о возглавляемом им банке.
Между тем дела у «Укринбанка» с новым владельцем пошли не лучшим образом. По версии прокуратуры председатель набсовета «Укринбанка» Клименко с целью получения взяток заключил договор о предоставлении гарантии от 8 апреля 2013 года. По условиям договора, «Укринбанк» по поручению ООО «Энергетическая Группа» обязался предоставить в пользу ООО «Ист Грейнс» банковскую гарантию на сумму 84,8 млн гривен в обеспечение обязательств ООО «Энергетическая Группа» перед ООО «Ист Грейнс», предусмотренных договором поставки сельхозпродукции с «Международная инвестиционная компания». Согласно нормативным актам банка и законодательству, для заключения договора гарантии необходимо предварительное решение кредитного комитета банк, а также заключение и оценка платежеспособности компании.
Не выполнив эти условия, по данным следствия ОСОБА_11 нанес убыток банку на сумму 69,35 млн гривен. Также расследованием установлено, что заявление «Энергетическая Группа» на получение банковской гарантии в банк не поступало. Кроме того, фирма заявила, что оригинал договора о предоставлении банковской гарантии в распоряжении общества отсутствует и никогда не находился. Судя по прошлому опыту работы ОСОБА_12 , это далеко не единственный подобный случай и к декабрю 2015 года НБУ принял решение о признании его финучреждения неплатежеспособным, введя до марта временную администрацию. К тому времени ОСОБА_11 владел 70% акций банка, в котором зависли 1,9 млрд гриве вкладчиков.
В октябре «Укринбанк» был официально признан неплатежеспособным, а с октября 2015 года в НБУ поступило около 300 жалоб от клиентов банка о невозврате вкладов. Впрочем, временная администрация не спасла ситуацию. Уже спустя месяц после ее ввода — 26 января, банк официально был признан банкротом, однако ОСОБА_6 так просто не сдался.
В июле сайт Фонда гарантирования вкладов физических лиц (ФГВФЛ) сообщил, что по данным Единого госреестра, частный нотариус 13 июля внес в него изменения, согласно которым банк переименован в ПАО «Укринком» , а юрадрес сменился с Киева на Северодонецк (Луганская область).
Фонд заявляет, что неустановленные лица начали оказывать давление и пытались завладеть активами банка, включая счета крупных вкладчиков, и хотят перевести их на третью компанию. При этом попытка возобновить банковскую лицензию не осуществляется. По мнению Фонда, эти факты свидетельствуют о том, что новое руководства «Укринкома» не заинтересовано в возобновлении работы банка и удовлетворении прав кредиторов. Между тем, как подчеркивается в сообщении, перерегистрация юрлица позволит крупным заемщикам, среди которых присутствуют аффилированные с акционерами банка лица, избежать погашения их кредитов. Фонд заявляет о наличии угрозы завладения третьими лицами активами указанного банка и намерен обжаловать все указанные действия. Поэтому ведомство призывает вкладчиков и кредиторов «Укринбанка» быть бдительными и сообщать обо всех противоправных действиях в правоохранительные органы. Любопытно, что в тот же день Киевский апелляционный административный суд принял решение об отмене ликвидации «Укринбанка», что директор-распорядитель ФГВФЛ ОСОБА_18 назвал типичной воровской схемой по выводу активов. После Революции достоинства к обвинениям ОСОБА_12 в хищениях, мошенничестве и отмывании денег добавилось еще и спонсорство терроризма. Так, в апреле 2015 года издание «Главком» в своей статье сообщило о ряде структур, осуществлявших финансирование терроризма в лице самопровозглашенных ЛНР и ДНР. Как утверждалось в статье, многие из них использовали счета «Укринбанка». Кроме того, в поддержке террора на Донбассе подозреваются непосредственно руководители Луганского центрального отделения и Свердловского отделения. По данным СБУ, летом 2014 года они сами перечислили сепаратистам за счет средств банка почти 4,5 млн гривен.
Редакция продолжит расследование относительно деятельности банкира и обращает внимание на его работу органов БЭБ, ГБР и СБУ.»

Відповідно до висновку експерта № 86/22 від 30 серпня 2022 року, складеного Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності, зазначене посилання розміщене на вебсайті 368.media, а у висновку зафіксовано зміст відповідної вебсторінки, у тому числі текст публікації, дату її розміщення та інші елементи інформаційного наповнення.
Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування такої інформації.
Абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.
Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 роз`яснено, що у такому випадку суд вправі встановити факт неправдивості інформації та спростувати її лише за умови, якщо особу, яка її поширила, дійсно неможливо встановити.
Разом із тим, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18, а також Верховного Суду у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц та від 11 грудня 2023 року у справі № 504/4099/16-ц, належним відповідачем у справах щодо поширення інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу або власник вебсайту.
Суд враховує, що статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено розмежування фактичних тверджень та оціночних суджень. Оціночні судження, критика, висловлення думок та переконань не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Дослідивши зміст спірної статті, суд дійшов висновку, що вона містить як повідомлення про певні обставини та події, так і висловлювання, які мають характер оцінок, припущень та критичних суджень автора щодо діяльності заявника.
При цьому заявник просить встановити недостовірність не окремих конкретних відомостей, а фактично всієї статті в цілому, яка складається з великої кількості самостійних висловлювань різного характеру.

Відповідно до статті 201 ЦК України честь, гідність та ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
За змістом статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до своєї гідності та честі, а відповідно до статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації.
Юридичним складом правопорушення у справах про захист честі, гідності та ділової репутації є: поширення інформації; те, що така інформація стосується позивача; її недостовірність; а також порушення нею особистих немайнових прав особи.
Разом із тим обов`язок суду при розгляді заяви в порядку окремого провадження полягає не лише у встановленні факту поширення інформації, а й у перевірці того, чи є вона недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності.
На підтвердження недостовірності поширеної інформації заявник посилався на відсутність будь-яких обвинувальних вироків суду щодо нього, відсутність доказів його причетності до фінансування сепаратизму чи терористичної діяльності, а також на судову практику Верховного Суду щодо правового статусу ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «Українська інноваційна компанія». Проте самі по собі зазначені доводи не можуть бути достатньою підставою для встановлення судом факту недостовірності усіх відомостей, викладених у спірній статті.
Зміст спірної публікації свідчить, що вона містить як твердження про фактичні обставини, так і посилання на повідомлення інших засобів масової інформації, відомості з відкритих джерел, матеріали кримінальних проваджень, висловлювання інших осіб та їх оцінку подій. За таких обставин встановлення недостовірності кожного із наведених у статті тверджень потребує дослідження відповідних доказів щодо кожного окремого повідомлення.
Однак заявником не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували усі наведені у статті відомості або підтверджували їх невідповідність дійсності, а тому суд позбавлений можливості встановити факт недостовірності поширеної інформації в заявленому обсязі.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що підстав для задоволення заяви про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування не вбачається.
Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд доходить висновку, що підстав для встановлення факту недостовірності всієї інформації, поширеної у статті«Украинский экс-банкир может быть причастен к финансированию сепаратистов», та її спростування не встановлено, у зв`язку з чим у задоволенні заяви слід відмовити.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 2, 94, 275, 277, 302 Цивільного кодексу України, ст. ст. 29, 30 Закону України «Про інформацію», со. ст. 19, 76, 80, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 293, 294, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту недостовірності інформації та ii спростування.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 14 серпня 2026 року.

Суддя        Наталія ПІНКЕВИЧ