КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 758/12729/24 Головуючий у суді І інстанції Журибеда О.М.
Провадження № 22-ц/824/2921/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2026 року м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Журби С.О., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальності «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 5010546 від 31 липня 2021 року у розмірі 27 190,29 грн та понесених судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтувало тим, що відповідачка, уклавши 31 липня 2021 року з ТОВ «Мілоан» в електронній формі договір про споживчий кредит № 5010546, право вимоги за яким перейшло до позивача відповідно до договорів факторингу № 28-12/2021-72 від 28 грудня 2021 року та № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, і отримавши на картковий рахунок грошові кошти в сумі 5 000,00 грн на умовах повернення, строковості та платності, порушила свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості у загальному розмірі 27 190,29 грн, з яких 4 074,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 23 116,29 грн - заборгованість за нарахованими процентами.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 рокупозов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором № 5010546 від 31 липня 2021 року у розмірі 27 190,29 грн, судовий збір у розмірі 3 028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеним факт укладання між первісним кредитором та позичальником у належній формі кредитного договору та отримання відповідачкою грошових коштів, які вона у встановлений договором строк разом із нарахованими процентами не повернула.
Щодо незгоди відповідачки з розміром та порядком нарахування відсотків за користування кредитними коштами, суд виходив із того, що узгоджені сторонами положення договору допускають можливість його пролонгації та, як наслідок, нарахування процентів після 29 серпня 2021 року. Крім того, відповідачкою не надано власного розрахунку щодо правильності нарахування відсотків за вказаним кредитним договором.
Стосовно доводів відповідачки про її неналежне повідомлення про зміну кредитора, районний суд зазначив, що відсутність документального підтвердження цього факту не впливає на обґрунтованість позовних вимог позивача як правонаступника, адже його вимоги набули чинності у відповідності до умов договорів, що регулюють порядок відступлення прав вимоги.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1  звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості у заявленому розмірі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що за умовами договору № 5010546 від 31 липня 2021 року їй було надано кредит у розмірі 5 000,00 грн на 29 днів (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати процентів за користування ним (дата платежу) був вказаний до 29 серпня 2021 року, а тому нарахування процентів поза межами строку надання кредиту є неправомірним.
Враховуючи, що позивачем нараховані відсотки за користування кредитними коштами за межами строку кредитування, то у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за період із 30 серпня 2021 року по 10 січня 2023 року слід було відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Посилання позивача на положення договору щодо пролонгації його умов суд безпідставно взяв до увагу, адже позивач не надав доказів, які б доводили взаємне рішення сторін кредитного договору та вчинення ними дій, передбачених договором для такої пролонгації. Із наданих позивачем доказів випливає, що строк дії договору сплив 29 серпня 2021 року, а тому відсотки, нараховані за межами строку наданого кредиту, є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.
В порушення положень кредитного договору позивачем не зазначено жодних доводів та не надано доказів належного повідомлення відповідачки про заборгованість по кредиту, її розмір, вимоги про умови повернення, погодження сторонами пролонгації, оновлених графіків платежів тощо після 29 серпня 2021 року. 
Таким чином, відповідачка не визнає правомірним нарахування процентів за користуванням кредитом після вказаної дати.
Водночас відповідачка частково погоджується із сумою боргу по кредиту, а саме у розмірі суми заборгованості за основним зобов`язанням та відсотками по кредиту за період користування коштами до 29 серпня 2021 року з урахуванням проведених платежів щодо поверненню кредиту.
Вказує, що порушення нею строків повернення кредиту та погашення процентів було пов`язано з поважними причинами та скрутним матеріальним становищем, але з покращенням фінансового стану вона здійснила три платежі на загальну суму 2 615,00 грн.
За наведених обставин ОСОБА_1 визнає позовні вимоги на суму 2 399,50 грн з розрахунку 5 014,50 грн (основне зобов`язання і відсотки) - 2 615,00 грн (оплата по кредиту та відсоткам) = 2 399,50 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр»просить вказану апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції- без змін, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника.
Також звертає увагу суду на те, що у встановлений 29-денний строк кредитування відповідачка не повернула кредитні кошти, а тому зобов`язана нести наслідки невиконання грошового зобов`язання, передбачені у зазначеному кредитному договорі та частині другій статті 625 ЦК України.
Отже, на думку позивача, нарахування процентів здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами договору.
Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанціївстановлено, що 31 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 5010546.
Зазначений договір підписано електронним підписом відповідачки, який відтворений шляхом використання нею одноразового ідентифікатора W67846, що підтверджує факт погодження нею умов кредитування.
За умовами договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений пунктом 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) в сумі, визначеній у пункті 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений пунктом 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором (пункт 1.1. договору).
Відповідно до пункту 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5 000,00 грн.
Згідно із пунктом 1.4. договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) до 29 серпня 2021 року.
Відповідно до пункту 1.5.2. договору проценти за користування кредитом становлять 14,50 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно пункту 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
28 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 28-12/2021-72, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні первісному кредиторі права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідачки за договором № 5010546 від 31 липня 2021 року у загальному розмірі 15 375,69 грн.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» передає (відступає) за плату належні йому права грошової вимоги, а позивач приймає права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідачки за договором № 5010546 від 31 липня 2021 року у загальному розмірі 27 190,29 грн.
Із наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором слідує, що вищевказана заборгованість в сумі 27 190,29 грн утворилась станом на 10 січня 2023 року, складалася із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 074,00 грн та за нарахованими процентами у розмірі 23 116,29 грн і до пред`явлення позову залишалась незмінною.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на доводи апеляційної скарги відповідачки, суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду лише в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У відповідності до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
В постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Статтею 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див., зокрема постанову Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17).
Згідно із пунктами 1.3., 1.4. кредитного договору № 5010546 кредит надається строком на 29 днів із 31 липня 2021 року (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом (дата платежу) - 29 серпня 2021 року.
Пунктом 1.7. договору передбачено, що тип процентної ставки за цим договором - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені пунктами 2.2., 2.3. цього договору.
Відповідно до пункту 2.2.1. договору позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом у розмірі, зазначеному в пункті 1.5.2. договору, в термін (дату), вказаний в пункті 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в пункті 1.3. договору, він додатково має сплатити проценти за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною пунктом 1.6. договору, в тій сумі та на умовах, визначених пунктом 2.3. договору.
Як визначено пунктом 2.2.2. договору, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених пунктом 2.2.3. договору.
Відповідно до пункту 2.2.3. договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена пункті 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій тощо, визначена в пункті 1.5.2. процентна ставка протягом первісного строку кредитування, визначеного пунктом 1.3., запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену пунктом 1.6. договору. Якщо визначена пунктом 1.5.2. процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно пункту 2.3.1.2. продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно пункту 1.6. договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною.
Пунктом 2.3. кредитного договору передбачено пролонгацію строку кредитування.
Продовження вказаного в пункті 1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (пункт 2.3.1. договору).
Зокрема, пунктом 2.3.1.2. договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах, відповідно до яких позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6. договору.
У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Зазначені вище обставини свідчать про те, що положеннями кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.
Аналіз умов укладеного договору дозволяє зробити висновок, що його умовами передбачений механізм автоматичної пролонгації строку кредитування у разі фактичного користування кредитними коштами після спливу первісного строку, що не суперечить положенням статей 6, 202, 626, 629 ЦК України.
Як встановлено судом, у кредитному договорі № 5010546 від 31 липня 2021 року сторони погодили суму кредиту 5 000,00 грн; строк кредитування 29 днів; проценти за користування кредитом 0,01 % за кожен день користування; стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом 5,00 % за кожен день користування; механізм пролонгації строку кредитування шляхом фактичного користування кредитними коштами після завершення первісного строку без вчинення будь-яких додаткових дій з боку позичальника.
З огляду на неповернення позичальником кредитних коштів та обумовленої суми відсотків за користування кредитом до 29 серпня 2021 року, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на пільгових і стандартних умовах, як передбачено пунктом 2.3.1. договору.
Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачкою своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту і відсотками у строк, визначений договором, тобто до 29 серпня 2021 року, відповідно, остання продовжила користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично.
Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідачка про неправомірне нарахування попередніми кредиторами процентів поза межами строку надання кредиту є необґрунтованими.
Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в тому, що подальше користування кредитними коштами після 29 серпня 2021 рокусвідчить про настання відкладальної умови та продовження строку кредитування як на пільгових, так і на стандартних (базових) умовах, передбачених договором.
Відповідно до пункту 2.3.2. договору розділ 2.3. договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и), щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до статті 212 Цивільного кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у: а) здійснені платежу(ів) позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно пункту 2.3.1.1. договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно пунктами 1.3., 2.3.1.1., 2.3.1.2. договору.
Після настання визначених в підпунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування згідно пункту 1.3., термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати), визначений пунктом 1.4. змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку № 1, і розміщується кредитодавцем в особовому кабінеті позичальника, який уповноважує кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення.
Посилання ОСОБА_1 на відсутність її згоди на пролонгацію строку кредитування є безпідставними, оскільки така згода була надана нею при укладенні кредитного договору шляхом акцепту умов договору, що прямо передбачають автоматичну пролонгацію.
Отже, фактичне користування кредитними коштами після завершення первісного строку є підтвердженням волевиявлення позичальника на продовження строку кредитування.
Як вбачається із наданої позивачем відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 5010546, до 29 серпня 2021 року нарахування процентів здійснювалось за ставкою 0,01 % на підставі пункту 1.5.2. договору.
Після пролонгації договору нарахування процентів здійснювалось як на підставі пунктів 1.6., 2.3.1.2 договору - за стандартною (базовою) процентною ставкою 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування ним, так і на підставі пунктів 1.5.2., 2.3.1.1 договору - за пільговою процентною ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування ним.
Водночас первісним кредитором були враховані здійсненні відповідачкою платежі 10, 25 вересня та 03 жовтня 2021 року, про які вона зазначає в апеляційній скарзі, та зараховані в рахунок погашення боргу за тілом кредиту, процентами і передбаченої договором комісії за пролонгацію.
За таких обставин, нарахування процентів за користування кредитом в період із 30 серпня 2021 року по дату відступлення позивачу права вимоги до відповідачки - 10 січня 2023 рокуза пільговою та стандартною (базовою) ставкою є правомірним, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сума процентів за договором № 5010546 від 31 липня 2021 року у розмірі 23 116,29 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр».
Посилання відповідачки на правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо припинення права кредитодавця нараховувати проценти після спливу строку кредитування колегія суддів вважає не застосованими до спірних правовідносин, оскільки у даному випадку строк кредитування, визначений договором, не сплив внаслідок неодноразового пролонгації позичальником.
Більше того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 прямо зазначила, що встановлений кредитним договором строк кредитування визначає часові межі, в яких проценти за користування кредитом можуть нараховуватись, однак не скасовує обов`язок боржника щодо їх сплати, якщо такі проценти були нараховані в межах погодженого сторонами строку кредитування.
З вищенаведених підстав суд апеляційної інстанції визнає неспроможними та відхиляє доводи відповідачки про закінчення 29 серпня 2021 року строку кредитування за договором № 5010546 від 31 липня 2021 року та необхідності стягнення з неї процентів за користування кредитом лише в межах 29-денного строку, який сторонами визначений як строк первісного періоду кредитування та після спливу якого відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконала і продовжила користування кредитними коштами.
Суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91).
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).
У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги відповідачки.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційну скаргу ОСОБА_1  необхідно залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 рокуу даній справі - без змін.
У такому разі розподіл судових витрат відповідачки, понесених в суді апеляційної інстанції, не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.
З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року залишити без змін
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

С.О. Журба

Д.О. Таргоній