ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2026 року | м. Львів | Справа № 460/7624/25 пров. № А/857/22982/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Димарчук Т.М.,
суддів Москаля Р.М., Сала П.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року у справі № 460/7624/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у квітні 2025 року звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (відповідач-2), у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 10.03.2025 № 052630001032 про відмову у проведенні перерахунку (поновленні виплати) пенсії позивачу;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити та здійснювати виплату пенсії по інвалідності позивачу з 01.12.2022.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 10.03.2025 № 052630001032 про відмову у проведенні перерахунку (поновленні) пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності з 01.02.2023.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснювати ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності з 01.02.2023. 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Донецькій області та ГУ ПФУ в Рівненській області подали апеляційні скарги, в яких через неправильне застосування норм матеріального права просять його скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційних скарг зазначають, що при поданні заяви для поновлення виплати пенсії позивачем не дотримано вимоги, визначені Порядком №22-1 для осіб, які у зв`язку з агресією російської федерації тимчасово проживають за кордоном та отримали тимчасовий захист або статус біженця, а саме не надано документ про отримання тимчасового захисту або статусу біженця, перекладу на українську мову та апостилю посвідченого відповідно чинного законодавства, у зв`язку з чим відсутні підстави для поновлення виплати пенсії з 01.12.2022.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Суд на підставі частини четвертої статті 304 КАС України дійшов висновку, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
З матеріалів справи слідує, що в грудні 2022 року та січні 2023 року перераховані на рахунок позивача пенсійні кошти були повернуті банком з позначкою "рахунок закритий", у зв`язку з чим виплату пенсії по інвалідності позивачу припинено з 01.02.2023. 
11.11.2024 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області засобами поштового зв`язку від позивача надійшла заява про поновлення виплати пенсії.
На підставі пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, за принципом екстериторіальності заяву позивача про поновлення виплати пенсії від 11.11.2024 направлено для розгляду до відповідача-2.
10.03.2025 відповідачем-2 прийнято рішення № 052630001032 про відмову у поновленні виплати пенсії у зв`язку з відсутністю законних підстав. Вказано, що при поданні заяви не було дотримано вимоги, визначені Порядком № 22-1 для осіб, які у зв`язку з агресією російської федерації тимчасово проживають за кордоном та отримали тимчасовий захист або статус біженця, а саме не надано документ про отримання тимчасового захисту або статусу біженця, перекладу на українську мову та апостилю, посвідченого відповідно до чинного законодавства.
Позивач, не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 10.03.2025 № 052630001032 про відмову у проведенні перерахунку (поновленні виплати) та вважаючи його протиправним, звернувся до суду з адміністративним позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, порушено вимоги частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки позивачу припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення. Таким чином відповідач-2 діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд першої інстанції також вказав, що звертаючись до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії, позивачем було надано копію паспорта громадянина України, копію витягу з реєстру територіальної громади, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, засвідчених другим секретарем з консульських питань Посольства України в Королівстві Нідерланди, реквізити банківського рахунку та свідоцтво, видане Посольством України в Королівстві Нідерланди, яким засвідчено той факт, що громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є живим і проживає в Нідерландах у статусі особи, що потребує додаткового захисту, за адресою: АДРЕСА_1 . 
З наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач проживає у Королівстві Нідерланди, при цьому таке проживання пов`язане із необхідністю отримувати додатковий захист внаслідок військових дій. Відтак, суд вважав безпідставними доводи пенсійного органу про необхідність надання документів про отримання тимчасового захисту або статусу біженця, позаяк проживання ОСОБА_1 на території Королівства Нідерланди у м. Осс пов`язане із отриманням тимчасового захисту або статусу біженця, що підтверджується зазначеним свідоцтвом від 23.09.2024.
Колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням та порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Відповідно до частини 1 статті 47 Закону № 1058-IV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Підстави для припинення виплати пенсії визначені у частині першій статті 49 Закону № 1058-IV, а саме: виплата пенсії припиняється, за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду: 
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
2-1) за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном;
3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку;
3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин";
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
4-1) у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
Пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України "Про верифікацію та моніторинг державних виплат" від 03 грудня 2019 року № 324-IX (далі - Закон № 324-IX) встановлено, що органам, що здійснюють державні виплати, надано повноваження приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат. Ця норма в частині наданих повноважень кореспондується з приписами пункту 9 Порядку здійснення верифікації та моніторингу державних виплат, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 136.
При цьому, прийняття рішення про припинення державних виплат, а також про перегляд розміру або строку їх призначення приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат (частина 3 статті 16 Закону № 324-IX).
Таким чином, наведена норма статті 16 Закону № 324-IX є бланкетною та в частині визначення наявності підстав для припинення виплати пенсії відсилає до приписів Закону № 1058-IV.
Як було зазначено судом, у статті 49 Закону № 1058-IV визначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. Зокрема, у частині першій цієї статті визначено, що виплата пенсії припиняється за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.
Тобто можливість припинення виплати пенсії без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення чинним законодавством України не передбачена.
Матеріалами судової справи стверджується, що позивачу з 01.02.2023 припинено виплату раніше призначеної пенсії у зв`язку закриттям рахунку, відкритого в банківській установі.
Зокрема, у листі від 27.01.2025 № 2226-1249/Б-02/8-0500/25 повідомлено позивача про те, що пенсійні виплати по 30.11.2022 він отримував через банківську установу ПАТ КБ "ПриватБанк". У грудні 2022 року пенсійні кошти, перераховані на розрахунковий рахунок, повернуті банком до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з позначкою «Рахунок закритий». З 01.02.2023 призупинено виплату пенсії до з`ясування.
Також вказано, що звернення позивача про поновлення пенсії було опрацьовано за принципом екстериторіальності спеціалістами Головних управлінь Пенсійного фонду України у Львівській та Рівненській областях. Виплату пенсії не поновлено, оскільки позивачем до заяви не надано документ про отримання тимчасового захисту або статусу біженця, реєстрацію їх місця тимчасового проживання/перебування за кордоном (з перекладом).
В контексті наведеного вище нормативно-правового регулювання, суд першої інстанції правильно звернув увагу на ту обставину, що пенсійний орган в порушення вимог статті 49 Закону № 1058-IV не приймав жодних рішень про припинення виплати пенсії позивачу.
Отже, пенсійним органом порушено вимоги частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки позивачу припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 243/6391/17, від 07.02.2019 у справі № 408/2686/17, від 30.05.2019 у справі № 425/1485/17, від 17.08.2021 у справі № 235/1083/17, від 21.10.2021 у справі № 759/2038/17, від 22.12.2021 у справі № 752/15827/17, які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються судом при ухваленні рішення у даній справі.
З матеріалів справи видно, що фактичною підставою для відмови у поновленні виплати пенсії позивачу стало ненадання позивачем документу про отримання тимчасового захисту або статусу біженця, реєстрацію їх місця тимчасового проживання/перебування за кордоном (з перекладом). З цього приводу колегія суддів зауважує наступне.
Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.
Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
У рішенні у справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.
Відповідно до статті 51 Закону № 1058-IV, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Разом з цим, відповідно до частини 2 статті 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Подання документів про поновлення виплати пенсій в межах України регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).
Згідно з пунктом 1.1 Порядку № 22-1, заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України або засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.
Заява про виплату пенсії шляхом зарахування на поточний рахунок пенсіонера в банку подається заявником згідно Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (абзац перший пункту 1.2 Порядку № 22-1).
За вимогами абзацу 7 пункту 1.8 Порядку № 22-1, днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням), початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через веб-портал або засобами Порталу Дія - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
Перелік документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії або поновлення виплати раніше призначеної пенсії, визначений у розділі II Порядку № 22-1.
Відповідно до пунктів 2.8, 2.9 Порядку № 22-1, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
Під час подання заяв, передбачених пунктом 1.1 розділу І, пунктом 3.1 розділу III та пунктом 5.1 розділу V цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини (за відсутності у дитини паспорта громадянина України). Особи, які тимчасово проживають за кордоном, надсилають копії вищезазначених документів, засвідчені в порядку, визначеному п. 2.23 цього розділу, та документ про посвідчення факту, що фізична особа є живою.
В заявах зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні".
Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з абзацом 4 пункту 2.23 Порядку № 22-1, до заяви про призначення (поновлення) пенсії особи, які тимчасово проживають за кордоном, додають копії документів, в тому числі документів про отримання тимчасового захисту або статусу біженця та реєстрацію їх місця тимчасового проживання/перебування за кордоном (з перекладом), засвідчені дипломатичним представництвом або консульською установою України або нотаріально.
Пунктом 4.1 Порядку № 22-1 визначено, що заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
З аналізу наведених норм вбачається, що для поновлення виплати пенсії разом із заявою для осіб, які виїхали за кордон на постійне місце проживання, і є громадянами України додається паспорт громадянина України та документ про посвідчення факту, що фізична особа є живою.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що звертаючись до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії, ОСОБА_1 було надано копію паспорта громадянина України, копію витягу з реєстру територіальної громади, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, засвідчених другим секретарем з консульських питань Посольства України в Королівстві Нідерланди, реквізити банківського рахунку та свідоцтво, видане Посольством України в Королівстві Нідерланди, яким засвідчено той факт, що громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є живим і проживає в Нідерландах у статусі особи, що потребує додаткового захисту, за адресою: АДРЕСА_1 .
У вказаному, ОСОБА_2 , другий секретар з консульських питань Посольства України в Королівстві Нідерланди, пересвідчився особисто, прибувши за вказаною адресою його проживання о 13 годині 30 хвилин 23.09.2024.
З наведеного слідує, що позивач проживає у Королівстві Нідерланди, і таке проживання пов`язане із необхідністю отримувати додатковий захист внаслідок військових дій. 
Відтак, суд вважає безпідставними доводи пенсійного органу про необхідність надання документів про отримання тимчасового захисту або статусу біженця, позаяк проживання ОСОБА_1 на території Королівства Нідерланди у м. Осс пов`язане із отриманням тимчасового захисту або статусу біженця, що підтверджується зазначеним свідоцтвом від 23.09.2024, а зворотного відповідачем не доведено.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання конституційної гарантії у вигляді пенсії, виплата якої необгрунтовано припинена.
Відтак, суд першої інстанції правильно виснував, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 10.03.2025 № 052630001032 є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд першої інстанції підставно вказав, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області приймало рішення про відмову у поновленні виплати пенсії, а тому саме цей територіальний орган слід зобов`язати прийняти рішення про поновлення виплати пенсії позивачу, а не Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як про це просить позивач у позовній заяві.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, у якій колегія суддів дійшла висновку про те, що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження апелянтів не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційні скарги на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року по справі №460/7624/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя | | Т. М. Димарчук
судді | | Р. М. Москаль
| | П. І. Сало