Справа №573/1917/24 	
Номер провадження 22-ц/816/2258/26 	
Категорія - 21 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Черних О.М. (суддя-доповідач), суддів: Петен Я.Л., Замченко А.О.,
з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.
в присутності:
представника позивача – адвоката Даценка Артура Миколайовича,
представника відповідачів –адвоката Мальченка Дениса Володимировича,
розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «Коваленко Тетяни Миколаївни» - адвоката Даценка Артура Миколайовича на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 13.04.2026, ухваленого під головуванням судді Черкашиної М.С, у цивільній справі № 573/1917/24 Фермерського господарства «Коваленко Тетяни Миколаївни» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Фермерського господарства «Даяна 2005» про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, 
УСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позову
У вересні 2024 року представник Фермерського господарства «Коваленко Тетяна Миколаївна» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Фермерського господарства «Даяна 2005» про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, визнання відсутнім права оренди земельних ділянок та визнання недійсним договорів оренди земельних ділянок.
Позов обґрунтований тим, що 10.04.2021 між ОСОБА_1 та ФГ «Коваленко Т.М.» був укладений договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:001:0848 загальною площею 3,9725 га. Право оренди земельної ділянки зареєстроване 07.05.2021, доказом чого є Витяг від 13.05.2021 №256321782.
09.06.2021 ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 уклали договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:001:0848 загальною площею 3,9725 га.
03.11.2022 ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 уклали додаткову угоду про розірвання договору оренди від 09.06.2021.
Крім того, 10.04.2021 між ОСОБА_2 та ФГ «Коваленко Т.М.» був укладений договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:002:0322 загальною площею 3,9689 га. Право оренди земельної ділянки зареєстроване 07.05.2021, доказом чого є Витяг від 13.05.2021 №256330588.
09.06.2021 ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 уклали договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:002:0322 загальною площею 3,9689 га.
03.11.2022 ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 уклали угоду про розірвання договору оренди від 09.06.2021.
В серпні 2024 року позивачу стало відомо, що право оренди земельних ділянок з кадастровим номером 5920688200:02:001:0848 та кадастровим номером 5920688200:02:002:0322 зареєстроване за ФГ «Даяна 2005» відповідно до договорів оренди від 06.01.2023, укладених між ОСОБА_1 та ФГ «Даяна 2005» та ОСОБА_2 та ФГ «Даяна 2005», що підтверджується інформаційними довідками від 30.07.2024 № 388788759 та № 388791088
Вказав, що під час перевірки, було виявлено, що нібито 08.06.2021 між Фермерським господарством «Коваленко Тетяна Миколаївна» та ОСОБА_1 , Фермерським господарством «Коваленко Тетяна Миколаївна» та ОСОБА_2  були укладені додаткові угоди про дострокове розірвання договорів оренди від 10.04.2021.
Проте Додаткові угоди від 08.06.2021 ОСОБА_4 , як голова господарства не підписувала. Справжня печатка господарства відрізняється від печатки, яка проставлена на додатковій угоді.
При цьому, господарство сплачувало ОСОБА_1 та ОСОБА_2 орендну плату за користування вищезазначеними земельними ділянками за 2021-2023, що підтверджується наданими доказами.
Таким чином, представник Фермерського господарства «Коваленко Тетяна Миколаївна» вважає, що незаконно утримуючи в своєму розпорядженні вищезазначені земельні ділянки ФГ «Даяна 2005» перешкоджає позивачу, як належному користувачу (Орендарю) у здійсненні права користування спірними земельними ділянками.
Посилаючись на практику Верховного Суду, вважає, що в даному випадку ефективним способом захисту прав позивача, як користувача (Орендаря) земельних ділянок, є усунення перешкод у користуванні вищезазначеними земельними ділянками, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 по справі № 145/2047/16-ц, провадження № 14-499цс19).
При цьому, вказав, що негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97), постанова Верховного Суду (КЦС) у справі № 686/16196/15-ц від 08.07.2020).
Просив суд: усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 5920688200:02:001:0848 загальною площею 3,9725 га та 5920688200:02:002:0322 загальною площею 3,9689 га, шляхом зобов`язання Фермерського господарства «Даяна 2005» повернути їх в користування Фермерського господарства «Коваленко Тетяни Миколаївни»; визнати відсутнім право оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 5920688200:02:001:0848 загальною площею 3,9725 га та 5920688200:02:002:0322 загальною площею 3,9689 га, зареєстроване за Фермерським господарством «Даяна 2005»; визнати недійсними договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 5920688200:02:001:0848 загальною площею 3,9725 га та 5920688200:02:002:0322 загальною площею 3,9689 га, укладених 06.01.2023 між ОСОБА_1 та ФГ «Даяна 2005» і ОСОБА_2 та ФГ «Даяна 2005».
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 13.04.2026 у задоволенні позову Фермерського господарства «Коваленко Тетяна Миколаївна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Фермерського господарства «Даяна 2005» про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, визнання відсутнім права оренди земельних ділянок та визнання недійсним договорів оренди земельних ділянок, відмовлено.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивачем не надано достатньо належних та допустимих доказів, які б свідчили, що додаткові угоди про розірвання договорів оренди між Фермерським господарством «Коваленко Тетяна Миколаївна» та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 щодо спірних земельних ділянок не укладались, а тому суд прийшов до висновку, що відповідач ФГ «Даяна 2005» користується спірними земельними ділянками на законних підставах, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає.
Короткий зміст апеляційної скарги 
12.05.2026 від представника позивача - адвоката Даценка А.М. надійшла апеляційна скарга, в якій останній вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Вказав, що негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97), постанова Верховного Суду (КЦС) у справі № 686/16196/15-ц віл 08.07.2020).
Зазначив, що Велика Палата Верховного Суду в своїх постановах виснувала, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (частина друга статті 24 Закону № 161- XIV); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою (постанови від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц, від 10 квітня 2019 р. у справі № 587/2135/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 587/2331/16-ц, від 15.01.2020 року у справі № 587/2326/16-ц, 01.04.2020 року у справі № 610/1030/18).
Вказав, що обираючи спосіб захисту, ФГ «Коваленко Т.М.» була врахована усталена судова практика, сформована Верховним Судом, посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах від 18.03.2023 у справі № 357/8277/19, провадження № 14-65цс22, від 29.11.2023 по справі № 513/879/19 ( провадження 14-49цс22).
Зазначив, що чинне законодавство, захищає не лише право титульних власників, але й належних користувачів, право яких було зареєстровано у встановленому законодавством порядку.
При цьому, вважає, що посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не надано доказів на спростування укладення додаткових угод про розірвання договорів оренди між Фермерським господарством «Коваленко Тетяна Миколаївна» та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , щодо спірних земельних ділянок спростовується матеріалами справи.
Зокрема, вказав, що стороною позивача було заявлено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_4 на додаткових угодах про розірвання договорів оренди між позивачем та відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проте відповідачі не надали оригінали вказаних угод. При цьому представник позивача звернув увагу, що саме відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертались до Комишанської сільської ради щодо реєстрації припинення права оренди спірних земельних ділянок, проте письмові заяви були знищені з метою уникнення потрапляння документів, що містять персональні дані, до рук окупаційних сил.
Вказав, що позивачем була надана довідка про використання ФГ «Коваленко Т.М.» печатки, яка була єдиною за її відтиском, і яка не співпадає з відтиском печатки на додаткових угодах про розірвання договорів оренди, копії яких були надані відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Вважає, що суд першої інстанції в порушення ст. 202,203, 205,207 ЦК України та норми ст. 89, 109 ЦПК України не звернув увагу на той факт, що своїми діями відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідомо ухилялися від проведення експертизи, а тому є всі підстави визнати факт для з`ясування якого експертиза була призначена. 
Просив апеляційний суд скасувати незаконне рішення Білопільського районного суду Сумської області від 13.04.2026 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2026 справу передано судді-доповідачеві – Черних О.М.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 25.05.2026 відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 25.05.2026 справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні 
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
11.06.2026 в системі «Електронний суд» від представника відповідача «Даяна 2005» та відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Мальченка Д.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу ФГ «Коваленко Т.М.» в якому вказав, що доводи представника позивача в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не спростовують законність та обґрунтованість ухваленого рішення судом першої інстанції.
Зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками земельних ділянок з кадастровим номером 5920688200:02:001:0848 загальною площею 3,9725 га та 5920688200:02:002:0322 загальною площею 3,9689 га.
06.01.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договори оренди з ФГ «Даяна 2005», які були зареєстровані 20.01.2023 державним реєстратором Білопільської міської ради Пихтіною О.М., про що зроблено запис про інше речове право № 4904766 та № 49044597. На момент укладання договорів жодного іншого речового права в реєстрі речових прав не було зареєстровано. На даний час ФГ «Даяна 2005» продовжує здійснювати господарську діяльність на відповідних земельних ділянка.
Вказав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з ФГ «Коваленко Т.М» договорів оренди земельних ділянок не укладали, а підписували лише договір про припинення договору оренди з ФГ «Коваленко Т.М.» з метою недопущення розголосу про незаконні дії ФГ «Коваленко Т.М.», які фактично підробили договори оренди від 10.04.2021 та мирного врегулювання спору. 
Вказав, що кошти, які сплачував позивач відповідачці ОСОБА_1 , остання не вимагала, а ФГ «Коваленко Т.М» сплачувало їй їх без достатньої підстави. 
Звертає увагу, що посилання апелянта на те, що саме відповідачі повинні надати оригінали додаткових угод про припинення договорів оренди від 10.04.2021 є необґрунтованими, оскільки під час звернення представника позивача до суду і надання останнім на обґрунтування позовних вимог були долучені докази, серед яких були і копії додаткових угод, які були засвідченні саме представником позивача: «згідно з оригіналом», посада, підпис та дата.
Зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписавши 08.06.2021 додаткові угоди про розірвання договору оренди від 10.04.2021, примірники яких їм надав ОСОБА_5 , згодом повернули їх останньому. Документи до державного реєстратора та пакет документів з приводу припинення дії договору повинен був забезпечити ОСОБА_5 . 
Вказав, що оскільки були знищені паперові реєстраційні справи, неможливо встановити факт безпосереднього подання заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Зазначив, що позивачем всупереч вимог цивільно- процесуального законодавства не доведено факт підроблення печатки.
Крім того звернув увагу на те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, оскільки у своїх позовних вимогах просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення. 
Послався на постанову Верховного Суду від 16.11.2022 справа № 395/520/21, в якій зазначено, що віндикаційні та негаторні вимоги є взаємовиключними і не можуть бути заявлені в одному позові. При цьому, визначальним критерієм їх розмежування є наявність або відсутність в особи володіння майном на момент звернення з позовом до суду. 
Вказав, що обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови у позові. 
Просив апеляційний суд залишити рішення Білопільського районного суду Сумської області від 13.04.2026 без зміни, а апеляційну скаргу ФГ «Коваленко Т.М.» без задоволення. 
Крім того звернув увагу, що позивач фактично звернувся з віндикаційним позовом, а тому вважав, що останнім пропущений строк позовної давності. 
Позиція апеляційного суду 
У судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст.ст.371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності учасників справи, які не з`явились. 
2. Мотивувальна частина
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню чи порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача – адвоката Даценка А.М. та представника відповідачів – адвоката Мальченка Д.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Мотиви з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України. 
Фактичні обставини, встановлені судом.
ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5920688200:02:001:0848, загальною площею 3,9725 га, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом № 476, видане приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області Бойко О.І., право власності зареєстроване 10.04.2021, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 57566412 ( т. 1 а.с.108 ).
ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5920688200:02:002:0322, загальною площею 3,9689 га, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом № 478, видане приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області Бойко О.І., право власності зареєстроване 10.04.2021, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 57566536 ( т. 1 а.с. 113).
10.04.2021 ОСОБА_1 та ФГ «Коваленко Т.М.» уклали договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:001:0848 загальною площею 3,9725 га, право оренди земельної ділянки зареєстроване 07.05.2021, що вбачається із Витягу від 13.05.2021 №256321782 ( т. 1 а.с. 13-17).
08.06.2021 ОСОБА_1 та ФГ «Коваленко Т.М.» уклали додаткову угоду про дострокове розірвання договору оренди землі від 10.04.2021, відповідно до умов якої сторони погодили дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:001:0848 загальною площею 3,9725 га, право оренди земельної ділянки припинено, що вбачається із Витягу від 29.06.2021 № 263476506 ( т. 1 а.с. 36, т. 2 а.с. 30,33 ).
10.04.2021 ОСОБА_2 та ФГ «Коваленко Т.М.» уклали договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:002:0322 загальною площею 3,9689 га, право оренди земельної ділянки зареєстроване 07.05.2021, що вбачається із Витягу від 13.05.2021 №256330588 ( т. 1 а.с. 18-22).
08.06.2021 ОСОБА_2 та ФГ «Коваленко Т.М.» уклали додаткову угоду про дострокове розірвання договору оренди землі від 10.04.2021, відповідно до умов якої сторони погодили дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:002:0322 загальною площею 3,9689 га, право оренди земельної ділянки припинено, що вбачається із Витягу від 29.06.2021 №263473479 та Витягу від 18.11.2024 № 404117016 (т. 1 а.с. 37, 186 зворотна сторона, т. 2 а.с. 29, 36 ).
09.06.2021 ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 уклали договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:001:0848 загальною площею 3,9725 га, право оренди земельної ділянки зареєстроване 29.06.2021, що вбачається із Витягу від 18.11..2024 № 404117016 ( т. 1 а.с. 23-25, 186).
03.11.2022 ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 уклали угоду про розірвання договору оренди від 09.06.2021, відповідно до умов якої сторони погодили дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:001:0848 загальною площею 3,9725 га, право оренди земельної ділянки припинено, що вбачається із Витягу від 18.11.2024 № 404117016 ( т. 1 а.с. 27-28, 186).
09.06.2021 ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 уклали договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:002:0322 загальною площею 3,9689 га, право оренди земельної ділянки зареєстроване 29.06.2021, що вбачається із Витягу від 18.11.2024 №404117697 ( т. 1 а.с. 29-33, 187 ).
03.11.2022 ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 уклали угоду про розірвання договору оренди від 09.06.2021, відповідно до умов якої сторони погодили дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:002:0322 загальною площею 3,9689, право оренди земельної ділянки припинено, що вбачається із Витягу від 18.11.2024 № 404117697 ( т. 1 а.с. 34-35, 188).
06.01.2023 ОСОБА_1 та ФГ «Даяна 2005» уклали договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:001:0848 загальною площею 3,9725 га, право оренди земельної ділянки зареєстроване 24.01.2023, внесено запис про інше речове право № 4904766, що вбачається із Витягу від 18.11.2024 № 404117016 ( т. 1 а.с. 38-43, 185-186).
06.01.2023 ОСОБА_2 та ФГ «Даяна 2005» уклали договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:002:0322 загальною площею 3,9689 га, право оренди земельної ділянки зареєстроване 24.01.2023, внесено запис про інше речове право № 49044597, що вбачається із Витягу від 18.11.2024 № 404117697 ( т. 1 а.с. 44-49, 187-188).
Із виписок ФГ «Коваленко Т.М.» вбачається, що позивачем перераховувалася орендна плата за 2021 - 2023 рік на рахунок ОСОБА_2 у сумі 12 307,02 грн. та на рахунок ОСОБА_1 у сумі 12 318, 18 грн. ( т. 1 а.с. 50-55).
30.01.2022 ОСОБА_2 звернувся до ФГ «Коваленко Т.М.» з проханням надати реквізити для повернення коштів в сумі 12318,18 грн, які були йому помилково перераховані за орендну плату земельної ділянки, посилаючись на відсутність будь-яких договірних відносин. До листа долучено опис вкладень, рекомендоване повідомлення та квитанцію, які підтверджують факт направлення цього листа 31.01.2022 ( т. 1 а.с. 130-131).
ФГ «Даяна 2005» направило 11.07.2024 № 65/07-24 до ФГ «Коваленко Т.М.» вимогу про звільнення самовільно захоплених земельних ділянок з кадастровими номерами: 5920688200:02:001:0848, 5920688200:02:002:0322, 5920688200:02:002:0301, загальною площею 11,915 га, розташованих на території Супрунівської сільської ради ( село Ганнівка-Тернівська) Білопільського району, які засіяні ФГ «Коваленко Т.М.». Просять терміново, не пізніше 25 липня 2024 року, звільнити самовільно зайняті земельні ділянки з приведенням їх у придатний до використання стан, шляхом звільнення від посівів кукурудзи, сої та соняшнику. У випадку невиконання вимоги ФГ «Даяна 2005» буде вимушене діяти як законний користувач вказаних земельних ділянок ( том 1 а.с. 214 ).
Із опису вкладення Укрпошти з повідомлення про вручення № 4002108354329 вказаного листа вбачається, що вимога про звільнення була спрямована на адресу позивача на 1 аркуші та отримана особисто позивачем 20.07.2024 в с. Супрунівка ( т. 1 а.с. 210, 210 зворотна сторона ).
26.03.2025 за № 02-15/292 на виконання ухвали Білопільського районного суду від 11.02.2025 Комишанська сільська рада Охтирського району Сумської області надала інформацію з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо припинення права оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 5920688200:02:001:0848 та 5920688200:02:002:0322, з якої вбачається, що 03.11.2022 було укладено дві угоди про розірвання договорів оренди землі від 09.06.2021 між ФОП « ОСОБА_3 » та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; два акти прийому - передачі земельної ділянки між ФОП « ОСОБА_3 » та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; дві заяви ФОП « ОСОБА_3 » про реєстрацію припинення права оренди згідно договорів від 09.06.2021 між ним та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ; дві додаткові угоди про дострокове розірвання договорів оренди землі від 10.04.2021 між ФГ «Коваленко Т.М.» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , два Витяги від 29.06.2021 про реєстрацію припинення права оренди ФГ «Коваленко Т.М.» із орендодавцями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( т. 2 а.с. 14 -21, 28 -37).
13.10.2025 № 02-15/735 на виконання ухвали Білопільського районного суду від 11.02.2025 Комишанська сільська рада Охтирського району Сумської області надала копію заяви ОСОБА_2 № 46404307 від 24.06.2021 (електронна форма) ; копію додаткової угоди від 08.06.2021, укладеної між ОСОБА_2 та ФГ «Коваленко Т.М.»; копію заяви ОСОБА_1 № 46403553 від 24.06.2021 (електронна форма); копію додаткової угоди від 08.06.2021, укладеної між ОСОБА_1 та ФГ «Коваленко Т.М.» (т. 2 а.с. 125-129).
Комишанська сільська рада Охтирського району Сумської області повідомила, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційна справа формується у паперовій та електронній формах після відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості у Державному реєстрі прав та внесення, до нього відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження і зберігається протягом всього часу існування об`єкта. Тобто реєстраційна справа ведеться суб`єктом, який відкрив розділ на об`єкт нерухомого майна. У випадках проведення нотаріусами державної реєстрації речових прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальних дій реєстраційна справа формується в електронній формі. У випадках відкриття розділів на обидві вказані ділянки розділи були відкриті приватним нотаріусом Бойко О.І. Таким чином реєстраційні справи не можуть бути надані з причини відсутності паперових справ на зазначені об`єкт нерухомого майна.
З приводу надання оригінальних примірників заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та оригінальних примірників додаткових угод від 08.06.2021 про дострокове розірвання договорів оренди земельних ділянок, власниками яких є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, подані заявником для проведення реєстраційних дій в паперовій формі, підлягають поверненню такому заявнику. Заява, подана в паперовій формі, документ про сплату адміністративного збору, запити державного реєстратора в паперовій формі та документи, отримані із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року, за результатом проведення реєстраційних дій заявнику не повертаються та зберігаються державним реєстратором, яким проведено реєстраційну дію протягом трьох років. Таким чином оригінальні примірники додаткових угод були повернуті заявникам після проведення реєстраційних дій, а оригінальні примірники заяв відповідно до закону підлягають зберіганню протягом 3-х років. Так як строк зберігання даних заяв пройшов відповідні документи були знищені.
11.11.2025 №02-15/830 Комишанська сільська рада Охтирського району Сумської області на виконання листа Білопільського районного суду від 10.11.2025 повідомила, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24.02.2022 Охтирщина та с. Комиші зокрема, стали місцем бойових дій в перші ж дні війни, а тому, з метою уникнення потрапляння документів, що містять персональні дані, до рук окупаційних сил, документи (заяви) були знищені 24.02.2022, у тому числі і витребувані Білопільським районним судом Сумської області. При цьому повідомлено, що через тяжкі обставини та наявність сил ворога в с. Комиші в той час, акти знищення не складалися ( т. 2 а.с. 165, 170).
Експертом Сумського відділення ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Жуковим Г.І. повідомлено, що виконання ухвали про проведення почеркознавчої експертизи неможливо, оскільки згідно з пунктом 1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5 (зі змінами та доповненнями), для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів ( т. 2 а.с. 197-198).
В суді першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_5 , який пояснив, що він як керуючий ФГ «Коваленко Т.М.» має повноваження на укладення договорів від імені господарства. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 весною 2021 року приїжджали до нього у с. Ганнівка-Тернівська, де підписували договори оренди земельних ділянок строком на 25 років. Він обробляв вказані земельні ділянки у 2021, 2022, 2023 роках. У 2024 та 2025 вже не обробляв. Надалі, про те, що договори оренди розірвані, вони із дружиною дізналися від ОСОБА_6 , яка принесла їм додому розпакований конверт, у якому був лист ФГ «Даяна 2005» та дві копії додаткових угод про розірвання договору. Це було влітку 2024 року. Конверт не зберігся.
Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.
Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено того факту, що додаткові угоди про розірвання договорів оренди між Фермерським господарством «Коваленко Тетяна Миколаївна» та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 щодо спірних земельних ділянок не укладались.
Однак, колегія суддів не може в повній мірі погодитися з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.
Згідно з частинами першою, третьою статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5920688200:02:001:0848, загальною площею 3,9725 га, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5920688200:02:002:0322, загальною площею 3,9689 га.
10.04.2021 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ФГ «Коваленко Т.М.» уклали договори оренди земельних ділянок з кадастровим номером 5920688200:02:001:0848 та кадастровим номером 5920688200:02:002:0322 строком на 20 років.
У відповідності до частини першої статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.
Частиною першою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом (частина третя статті 31 Закону України «Про оренду землі»).
Розірвання договору за взаємною згодою сторін є двостороннім правочином, до якого застосовуються загальні правила про вчинення правочину.
Розірвання договору є вольовою дією, яка спрямована на припинення на майбутнє зобов`язань, які виникли з договору. Сутність розірвання договору виражається відмовою від виконання умов договору і від прийняття виконання за цим договором. Розірвання договору спричиняє повне припинення на майбутнє зобов`язань сторін договору.
Як вказує позивач у серпні 2024 року він дізнався, що земельні ділянки обробляють невідомі йому люди. В подальшому він отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірних земельних ділянок, з якого дізнався що між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ФГ «Коваленко Т.М.» були укладені додаткові угоди до договорів оренди земельних ділянок від 10.04.2021, відповідно до яких договори оренди землі, укладені 08.06.2021 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ФГ «Коваленко Т.М.» було розірвано, після чого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладали та розривали договори оренди спірних земельних ділянок з ФОП ОСОБА_7 в 2021 та 2022 роках, а 06.01.2023 уклали договір оренди з ФГ «Даяна 2005».
Відповідно до частин першої-третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
У разі ж якщо сторони згоди щодо істотних умов договору не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Позивач обґрунтовує позов тим, що додаткові угоди від 08.06.2021 до договорів оренди земельних ділянок від 10.04.2021, відповідно до яких договори оренди землі від 10.04.2021 було достроково розірвано, ФГ «Коваленко Т.М.» не підписувало.
Велика Палата Верховного Суду наголошує на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400 цс 19).
Згідно з частиною першою статті76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті77 ЦПК України).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття78 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Відповідно до статті89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 370/999/16-ц, провадження № 14-709цс19, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц, провадження № 14-740цс19).
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у випадку непідписання договору однією із сторін його не можна вважати неукладеним після повного чи часткового виконання всіма сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений (неукладений), суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18.
При цьому, Верховний Суд в своїх постановах виснував, що якщо договір хоч і не був укладений, але виконувався (не виконувася) його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність, і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав. Тобто суд повинен встановити не лише факт використання орендарем спірного майна, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю і чи приймав він таку оплату.
Розглядаючи справу, судом першої інстанції було встановлено і не спростовано відповідачами, що земельна ділянка до 2024 року оброблялась ФГ «Коваленко Т.М.», останнє сплачувало відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 орендну плату за користування земельними ділянками, відповідно до наданих виписок за період з 2021 року по 2023 рік, ФГ «Коваленко Т.М.» перераховувало на рахунок відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 плату за оренду спірних ділянок (Т. 1 а.с. 50-55), цей факт не заперечується відповідачами. 
Посилання відповідачів щодо бажання повернути позивачу ФГ «Коваленко Т.М.» не спростовують того, що протягом 2021-2023 років вони отримували кошти саме за оренду земельних ділянок.
Колегія судді звертає увагу, що за наявності оспорюваного підпису встановлення його автентичності відбувається шляхом проведення почеркознавчої експертизи. Представник позивача заявляв клопотання про проведення почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_4 на додаткових угодах про розірванні договорів оренди, вказав, що оригіналів цих договорів у позивача немає, оскільки він їх не укладав. 
З матеріалів справи вбачається, що у позивача відсутні примірники додаткових угод від 08.06.2021 про дострокове розірвання договорів оренди від 10.04.2021, які укладені між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ФГ «Коваленко Т.М.», як вказали відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Представник відповідачки ОСОБА_1 , на обґрунтування неможливості надати оригінали додаткових угод про дострокове розірвання договору оренди відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вказав, що оригінали відповідачами були повернуті, після підписання, ОСОБА_5 , проте колегія суддів вважає, що ці твердження суперечать встановленим фактичним обставинам справи.
Так, відповідно до наданої інформації Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області, з заявою про реєстрацію розірвання договорів оренди від 10.04.2021, нібито укладені між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ФГ «Коваленко Т.М.», звернулись саме відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . На підтвердження інформації надали: копію заяви ОСОБА_2 № 46404307 від 24.06.2021 (електронна форма); копію додаткової угоди від 08.06.2021, укладеної між ОСОБА_2 та ФГ «Коваленко Т.М.»; копію заяви ОСОБА_1 № 46403553 від 24.06.2021 (електронна форма); копію додаткової угоди від 08.06.2021, укладеної між ОСОБА_1 та ФГ «Коваленко Т.М.» (т. 2 а.с. 125-129).
При цьому в листі Комишанська сільська рада Охтирського району Сумської області повідомила, що надання реєстраційних справ, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» неможливо. Вказали, що реєстраційна справа формується у паперовій та електронній формах після відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості у Державному реєстрі прав та внесення, до нього відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження і зберігається протягом всього часу існування об`єкта. Тобто реєстраційна справа ведеться суб`єктом, який відкрив розділ на об`єкт нерухомого майна. У випадках проведення нотаріусами державної реєстрації речових прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальних дій реєстраційна справа формується в електронній формі. У випадках відкриття розділів на обидві вказані ділянки розділи були відкриті приватним нотаріусом Бойко О.І. Таким чином реєстраційні справи не можуть бути надані з причини відсутності паперових справ на зазначені об`єкт нерухомого майна.
З приводу надання оригінальних примірників заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та оригінальних примірників додаткових угод від 08.06.2021 про дострокове розірвання договорів оренди земельних ділянок, власниками яких є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомили, що згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, подані заявником для проведення реєстраційних дій в паперовій формі, підлягають поверненню такому заявнику. Заява, подана в паперовій формі, документ про сплату адміністративного збору, запити державного реєстратора в паперовій формі та документи, отримані із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року, за результатом проведення реєстраційних дій заявнику не повертаються та зберігаються державним реєстратором, яким проведено реєстраційну дію протягом трьох років. Таким чином оригінальні примірники додаткових угод були повернуті заявникам, тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , після проведення реєстраційних дій, а оригінальні примірники заяв відповідно до закону підлягають зберіганню протягом 3-х років. Так як строк зберігання даних заяв пройшов, відповідні документи були знищені.
Відповідно до положень пункту 1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.
У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України).
Колегія суддів звертає увагу, що між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ФГ «Коваленко Т.М.» діяли та виконувалися договори оренди землі від 10.04.2021.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не спростували факту того, що після 08.06.2021 до серпня 2024 року (на час коли позивач дізнався про порушене його право) договори оренди земельних ділянок фактично (після його дострокового розірвання) виконувались обома сторонами ( ФГ «Коваленко Т.М» як орендар користувалось земельними ділянками і сплачувало за них орендну плату, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як орендодавець - приймали платежі).
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення ст. 109 ЦПК України, констатувавши ухилення відповідачів від подання експерту оригіналів додаткових угод та визнати факт того, що 08.06.2021 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ФГ «Коваленко Т.М.» не укладались договори про дострокове розірвання договорів оренди від 10.04.2021.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. 
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).
Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.
Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).
З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Тлумачення статті 20 ЦК України, з урахуванням принципу розумності свідчить, що здійснення права на захист на власний розсуд означає, що управнений суб`єкт: має можливість вибору типу поведінки - реалізовувати чи не реалізовувати своє право на захист; у випадку, якщо буде обрана реалізація права на захист - має можливість вибору форми захисту, тобто звернутися до юрисдикційного (судового чи іншого) чи неюрисдикційного захисту суб`єктивного цивільного права чи законного інтересу, а також можливість поєднання цих форм захисту; самостійно обрати спосіб захисту в межах тієї чи іншої форми захисту, а також визначає доцільність поєднання способів захисту чи заміну одного способу захисту іншим. Водночас така свобода захисту «на власний розсуд» має і зворотну сторону - обрання однієї форми чи певного засобу захисту жодним чином не перешкоджає настанню обставин, які можуть тим чи іншим чином нівелювати корисний ефект від звернення до іншої форми чи способу захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21)).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) вказано, що:
«у частині п`ятій статті 6 Закону № 161-XIV (доповнено на підставі Закону від 11 лютого 2010 року № 1878-VI) визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону».
Тобто з 01 січня 2013 року державній реєстрації підлягав не сам договір оренди, а право оренди земельної ділянки.
Можна зробити висновок, що договір оренди земельної ділянки є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто дотримання сторонами вимог статей 638, 759 та 792 ЦК України та статті 15 Закону 161-ХIV.
З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає зобов`язання передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право на користування земельною ділянкою.
Зареєстроване право оренди землі є речовим правом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) вказано, що:
«Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (частина друга статті 24 Закону № 161-XIV); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою (див. постанови від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 587/2331/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц, 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 конкретизувала власний правовий висновок щодо права орендаря за первинним договором оренди земельної ділянки на захист свого права, визначивши: «що якщо під час дії першого договору оренди земельної ділянки був укладений другий договір з іншим орендарем і право останнього зареєстроване, то суд зможе захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати своє право оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте таку можливість первинний орендар матиме лише тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди. За відсутності реєстрації права оренди первинного орендаря у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди землі за договором оренди, укладеним у період дії первинного договору, підлягають задоволенню, якщо на час ухвалення рішення суду первинний орендар матиме чинне право оренди та зможе його зареєструвати. У позивача право оренди земельної ділянки закінчується у червні 2023 року. Власниця земельної ділянки - відповідачка ОСОБА_5 не заявляла вимог ні про розірвання договору оренди з ТОВ «Олійникова Слобода», ні про визнання його недійсним. Відповідних судових рішень нею не надано, тому підстав для того, щоб вважати такий договір неукладеним, недійсним чи нечинним, Велика Палата Верховного Суду не вбачає».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) зазначено, що:
«згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду (постанови від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц (провадження № 14-25цс19), від 19 лютого 2020 року у справі № 387/515/18 (провадження № 14-430цс19 та інші), крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин (частина третя статті 215 ЦК України). Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони (сторони) мали до вчинення правочину. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Саме від задоволення вимог позивача (первинного орендаря) залежатиме подальша можливість законної реалізації його прав».
Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) вказано:
«щодо вимоги про витребування земельної ділянки в третьої особи, то первісний орендар може заявити таку вимогу лише в тому разі, якщо він (первісний орендар) зареєстрував своє право оренди. Проте «витребування земельної ділянки» не є наслідком визнання недійсним договору оренди, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права оренди наступним орендарем. У разі укладення договору оренди земельної ділянки в період чинності попереднього договору оренди оскаржуваний договір оренди може бути визнано недійсним, однак у вказаному випадку позивач заявив вимогу про витребування земельної ділянки, задоволення якої повністю поновлює його права орендаря. Оскільки зареєстроване право оренди землі є речовим правом, то і способи захисту такого права можуть бути такими, що притаманні речовим правам. Отже, у відносинах оренди визнається право орендаря на абсолютний захист від порушення його права на орендоване майно третіми особами; на збереження сили договору оренди при переході права власності на орендоване майно до іншої особи (право слідування).
У статті 27 Закону № 161-XIV як у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи, передбачалося, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами.
Тобто орендар мав абсолютний захист права оренди шляхом витребування орендованої земельної ділянки з тимчасового володіння у своє тимчасове (строкове) володіння.
Тимчасове володіння нерухомими речами може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації такого права на це майно у встановленому порядку, тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право тимчасового володіння, визнається тимчасовим фактичним володільцем нерухомого майна та його користувачем протягом строку дії договору оренди.
У контексті спору щодо земельної ділянки, переданої в оренду, тимчасовим володільцем такої земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право оренди землі, а відтак неволодіючий орендар, право оренди якого порушено, може скористатися спеціальним способом захисту, який передбачено спеціальним законом, а саме статтею 27 Закону № 161-ХIV, на підставі якої він може витребувати земельну ділянку із чужого незаконного володіння».
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина друга статті 264 ЦПК України).
У справі, що переглядається: при зверненні із позовом представник ФГ «Коваленко Т.М.» посилався на те, що 10.04.2021 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ФГ «Коваленко Т.М.» укладені договори оренди земельних ділянки, які належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , строком на 20 років. У серпні 2024 року позивач дізнався, що зазначену земельну ділянку оброблюють невідомі йому люди. Позивач отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельних ділянок кадастровий номер 5920688200:02:001:0848, загальною площею 3,9725 га та з кадастровим номером 5920688200:02:002:0322, загальною площею 3,9689 га., з якого дізнався що між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ФГ «Коваленко Т.М.» були укладені додаткові угоди до договору оренди земельної ділянки від 10.04.2021, відповідно до яких договори оренди землі, укладений між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 08.06.2021 було розірвано, після чого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладали договори оренди вказаних земельної ділянки з ФГ «Даяна 2005». Просив зобов`язати відповідачів усунути йому перешкоди в користуванні земельними ділянками з кадастровим номером 5920688200:02:001:0848, загальною площею 3,9725 га, та з кадастровим номером 5920688200:02:002:0322, загальною площею 3,9689 га., шляхом повернення їх в його користування, відповідно до умов договору оренди земельної ділянки від 10.04.2021; визнання відсутнім право оренди земельними ділянками з кадастровим номером 5920688200:02:001:0848, загальною площею 3,9725 га, та з кадастровим номером 5920688200:02:002:0322, загальною площею 3,9689 га зареєстроване за ФГ «Даяна 2005»; визнання недійсними договори оренди земельних ділянок з кадастровим номером 5920688200:02:001:0848, загальною площею 3,9725 га, та з кадастровим номером 5920688200:02:002:0322, загальною площею 3,9689 га, укладених 06.01.2023 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ФГ «Даяна 2005». 
В судовому засіданні під час апеляційного розгляду представниками сторін було підтверджено факт того, що спірні земельні ділянки з літа 2024 року вибули із користування ФГ «Коваленко Т.М.» та обробляються ФГ «Даяна 2005», а тому належним способом захисту прав орендаря є віндикаційний позов. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами. Тобто орендар мав абсолютний захист права оренди шляхом витребування орендованої земельної ділянки з тимчасового володіння ФГ «Даяна 2005» у своє тимчасове (строкове) володіння. Тимчасове володіння нерухомими речами може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації такого права на це майно у встановленому порядку, тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право тимчасового володіння, визнається тимчасовим фактичним володільцем нерухомого майна та його користувачем протягом строку дії договору оренди. У контексті спору щодо земельної ділянки, переданої в оренду, тимчасовим володільцем такої земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право оренди землі, а тому неволодіючий орендар, право оренди якого порушено, може скористатися спеціальним способом захисту, який передбачено спеціальним законом, а саме статтею 27 Закону № 161-ХIV, на підставі якої він може витребувати земельну ділянку із чужого незаконного тимчасового володіння іншого орендаря.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ФГ «Коваленко Н.М.» не заявляв вимогу про витребування спірної земельної ділянки на його користь. У своїй позовній заяві ФГ «Коваленко Н.М.» заявив лише вимогу про зобов`язання усунути йому перешкоди в користуванні земельними ділянками з кадастровим номером 5920688200:02:001:0848, загальною площею 3,9725 га, та з кадастровим номером 5920688200:02:002:0322, загальною площею 3,9689 га, шляхом повернення їх в його користування, відповідно до умов договору оренди земельної ділянки від 10.04.2021. Вказана вимога є неналежним способом захисту прав позивача.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).
Судові витрати
Відповідно до статті 382 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначено частиною першою статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи те, що апеляційну скаргу частково задоволено з мотивів обрання позивачем неналежного способу захисту прав, що є самостійною підставою для відмови в позові, судовий збір, сплачений за подачу позову та апеляційної скарги, покладається на позивача.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня2006року).
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, за встановлених фактичних обставин у задоволенні позову ФГ «Коваленко Н.Т.» має бути відмовлено у зв`язку із застосуванням позивачем способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України, а тому рішення суду підлягає зміні з мотивів викладених у цій постанові.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 376; 381-382 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «Коваленко Тетяни Миколаївни» - адвоката Даценка Артура Миколайовича задовольнити частково.
Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 13.04.2026 – змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 14 липня 2026 року.

Головуючий -  	О.М. Черних	

Судді: Я.Л. Петен 

А.О. Замченко