ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" липня 2026 р. Справа№ 910/14289/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коробенка Г.П.
суддів: Тищенко А.І. 
Кравчука Г.А. 

розглянувши в порядку письмового провадження, без виклику сторін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
на рішення Господарського суду міста Києва
від 23.01.2025 (повний текст складено та підписано 14.02.2025)
у справі №910/14289/24 (суддя Бойко Р.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрізолторг" 
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державної казначейської служби України 
про стягнення заборгованості у розмірі 103 168,86 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрізолторг" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості у розмірі 103 168,86 грн.
В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрізолторг" вказує, що ним на виконання своїх зобов`язань за Договором про закупівлю №ПЗ/НХ-23866/НЮ від 18.09.2023 було поставлено регіональній філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" згідно видаткової накладної №1033 від 31.10.2023 товар на суму 98 293,20 грн, в той час як відповідачем не було виконано свого обов`язку з оплати поставленого товару, у зв`язку з чим у останнього виник борг у вказаній сумі.
Крім того, посилаючись на порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором про закупівлю №ПЗ/НХ-23866/НЮ від 18.09.2023 з оплати поставленого товару, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" 0,1% річних у розмірі 73,59 грн та інфляційних втрат у розмірі 4 802,07 грн, нарахованих за період з 05.01.2024 по 04.10.2024. 

Історія справи, короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2025 у справі №910/14289/24 позов задоволено повністю.
Стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 98 293 грн 20 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 802 грн 07 коп., 0,1% річних у розмірі 73 грн 59 коп., судовий збір у розмірі 3 028 грн 00 коп. та відшкодування витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 10 000 грн 00 коп. 
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати отриманого товару.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2025 у справі №910/14289/24 задоволено повністю. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2025 у справі №910/14289/24 про задоволення позову скасовано. Прийнято нове рішення по справі №910/14289/24, яким у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрізолторг" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 4 542 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. 
Постановою Верховного Суду від 03.11.2025 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрізолторг" задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 у справі №910/14289/24 скасовано. Справу №910/14289/24 передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Підставою для скасування постанови апеляційного господарського суду у справі №910/14289/24 стало те, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права (статті 236, 269, 277, 282 ГПК України), що мало своїм наслідком неповне з`ясування обставин цієї справи, ураховуючи предмет і підстави позову та аргументи позивача.
Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду звернула увагу на те, що суд апеляційної інстанції не навів мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного Товариством, і виснував про відсутність вини Укрзалізниці, не надавши оцінки тій обставині, що платіжна інструкція від 27.12.2023 №48 на суму 98 293,20 грн надіслана 27.12.2023 о 18:54:04, а казначейство завершило прийняття електронних документів 27.12.2023 о 17:30. Втім, як поставка товару, так і його отримання відбулося. Водночас, встановлення наявності/відсутності цих обставин у контексті умов й змісту Договору у цій справі має вагоме значення для її вирішення.
Також, поза увагою суду апеляційної інстанції залишено з`ясування обставин щодо наявності/відсутності зі сторони відповідача дій спрямованих на виконання умов Договору у 2024 - 2025 роках.
Верховний Суд зауважив, зокрема, на тому, що під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у розділі 8 цієї постанови, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи учасників справи, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, розглянути апеляційну скаргу відповідно до закону.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 23.01.2025 у справі №910/14289/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, щопри ухваленні оскаржуваного рішення місцевий суд не належним чином з`ясував всі обставини справи, не надав належної оцінки поданим доказам по справі.
При цьому скаржник стверджує, що відповідач діяв добросовісно, сформував необхідні для оплати документи та направив їх в органи державного казначейства, однак оплата з незалежних від нього причин проведена не булла, що підтверджує добросовісність дій відповідача та його наміри виконати взяті на себе договірні зобов`язання.
При цьому апелянт наголошує, що оскільки станом на 2024 рік фінансування за бюджетною програмою КПКВК 3101270 відсутнє, а відповідно п. 7.1 Договору про закупівлю №ПЗ/НХ-23866/НЮ від 18.09.2023 оплата може бути здійснена виключно за умови наявності бюджетного фінансування, у Акціонерного товариства "Українська залізниця" відсутня можливість здійснити оплату за спірним договором.
Також, скаржник не погоджується із покладенням на нього витрат правничої допомоги. 

Узагальнені доводи та заперечення позивача

26.03.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
Позивач наголошує на тому, що взаємовідносини між Акціонерним товариством "Українська залізниця" та обслуговуючим його органом казначейства жодним чином не можуть впливати на право кредитора отримати оплату від Акціонерного товариства "Українська залізниця" у погоджений сторонами у Договорі строк.
Позивач також зазначає, що відповідачем не наведено доводів та доказів на підтвердження об`єктивної неможливості своєчасно сформувати та направити до казначейства платіжну інструкцію на суму 98 293,20 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, позивач зазначив, що судом першої інстанції доводи скаржника було враховано та надано оцінку. Проте такі доводи було визнано судом необгрунтованими. Інших доводів скаржником не наведено, тому апеляційна скарга в цій частині є безпідставною та необгрунтованою.
Крім того, позивач зазначив, що попередній орієнтовний розмір понесених судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції складає 10 000,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги, заяв та клопотань

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2025 апеляційну скаргу у справі №910/14289/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2025 у справі №910/14289/24 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А. Тарасенко К.В. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
05.12.2025 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, з урахуванням аргументів наведених в постанові Верховного Суду від 03.11.2025. Також відповідачем долучено додаткові докази, які з огляду на приписи ч.ч. 1, 3 ст. 269 ГПК України не враховуються колегією суддів під час апеляційного перегляду, оскільки відповідачем не наведено вагомої причини неподання відповідних доказів у суді першої інстанції, а доведення обставин, на які сторона може посилатися як на підставу своїх вимог або заперечень, має здійснюватися у суді першої інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (постанови від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 13.01.2021 у справі № 10/Б-921/1442/2013 та інші).
15.12.2025 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла заява (пояснення по справі).
22.12.2025 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшли заперечення щодо врахування долучених відповідачем доказів.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/14289/24.
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2026, справу №910/14289/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Тищенко А.І., Кравчук Г.А.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

18.09.2023 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрізолторг" (постачальник) укладено Договір про закупівлю №ПЗ/НХ-23866/НЮ (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю товар для завершення робіт по проекту "Реконструкція споруд залізниці з електрифікацією дільниці Васильків - Васильків ІІ регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" у Київській області" (Завершення робіт), відповідно до Специфікації №1 (Додаток 1), що є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей товар на умовах цього договору.
Найменування товару: ізолятори (п. 1.2 Договору).
У пункті 1.3 Договору вказано, що кількість, асортимент, марка, рік виготовлення та виробник товару визначаються у Специфікації №1 (Додаток 1) до цього договору.
Згідно п. 1.8 Договору цей договір виконується в рамках виконання програм та здійснення заходів для завершення робіт, а саме за бюджетною програмою КЕКВ: 3210 - Капітальні трансферти підприємствам (установам, організаціям) відповідно до:
- постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування";
- порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для оновлення рухомого складу для перевезення пасажирів, будівництва та реконструкції об`єктів інфраструктури суб`єктів господарювання залізничного транспорту державного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.05.2023 №517.
У пункті 4.1 Договору сторонами було погоджено, що постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP (Delivered Duty Paid - поставка з оплатою мита відповідно до "Інкотермс" у редакції 2020 року). У випадку наявності розбіжностей між умовами цього договору та Правилами "Інкотермс" у редакції 2020 року, умови цього договору матимуть перевагу.
Відповідно п. 4.2 Договору поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Строк поставки товару - протягом 30 календарних днів з моменту надання письмової рознарядки покупцем. Місце поставки товару: Київська обл., Броварський р-н, с. Шевченкове, або інший підрозділ покупця, вказаний в рознарядці на поставку товару. Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару.
Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта прийому-передачі товару або видаткової накладної (п. 4.6 Договору).
Пунктом 6.1 Договору передбачено, що покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у Специфікації №1 (Додаток 1) до цього договору. Ціна товару включає вартість товару, тари (упаковки), а також інші витрати постачальника, пов`язані з виконанням цього Договору.
За умовами п.п. 7.1, 7.2 Договору відповідно до частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України покупець здійснює фінансування будь-яких витрат, передбачених цим договором, лише за наявності відповідних бюджетних асигнувань. Усі видатки покупця за цим договором здійснюються виключно за рахунок бюджетних коштів, передбачених у Законі України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" за бюджетною програмою КЕКВ: 3210 - Капітальні трансферти підприємствам (установам, організаціям).
У пункті 7.4 Договору вказано, що оплата за кожну партію поставленого товару за цим договором проводиться після отримання покупцем бюджетних призначень відповідно до ст. 48, 49 Бюджетного кодексу України, на 45 робочий день з дати реєстрації податкової накладної, оформленої відповідно до вимог законодавства України, та відповідно до рахунку-фактури на поставлену партію товару.
Як вбачається із п. 15.1 Договору останній діє з дня його укладення та протягом дії правового режиму воєнного стану в Україні, але не пізніше ніж до 31.12.2023.
У Специфікації №1 (Додаток 1 до Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 02.10.2023) сторонами було погоджено постачання Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрізолторг" Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" ізоляторів у кількості 69 штук загальною вартістю 98 293,20 грн з ПДВ.
Як вбачається із наявної в матеріалах справи видаткової накладної від 31.10.2023 №1033, яка підписана представниками та скріплена печатками сторін, Товариством 31.10.2023 поставлено Укрзалізниці ізолятори у кількості 69 штук загальною вартістю 98 293,20 грн з ПДВ;
Представниками сторін складено акт прийому-передачі товару від 31.10.2023, відповідно до якого Товариство передало, а Укрзалізниця прийняла ізолятори у кількості 69 штук загальною вартістю 98 293,20 грн з ПДВ;
З огляду на невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором в частині оплати поставленого товару, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 98 293,20 грн, 0,1% річних у розмірі 73,59 грн та інфляційні втрати у розмірі 4 802,07 грн, нараховані за період з 05.01.2024 по 04.10.2024.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів сторін

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Укладений сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Суд встановив факт поставки позивачем товару за Договором вартістю 98 293,20 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною від 31.10.2023 №1033.
Вказана обставина відповідачем не заперечується.
Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
За приписами частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Сторонами було погоджено, що оплата за кожну партію поставленого товару за цим договором проводиться після отримання покупцем бюджетних призначень відповідно до ст. 48, 49 Бюджетного кодексу України, на 45 робочий день з дати реєстрації податкової накладної, оформленої відповідно до вимог законодавства України, та відповідно до рахунку-фактури на поставлену партію товару.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем зареєстровано податкову накладну від 31.10.2023 №53 - 02.11.2023. Отже, оплата за поставлений товар мала бути здійснена до 04.01.2024.
Положеннями п. 7.10 Договору передбачено, що бюджетні зобов`язання за договором виникають у разі наявності та в межах виділених бюджетних асигнувань, передбачених планом використання бюджетних коштів, а оплата здійснюється в межах фактичного надходження бюджетних коштів. У разі затримки бюджетного фінансування не з вини покупця, оплата за товар здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання покупцем бюджетного фінансування на рахунок, відкритий у Державній казначейській службі України, а в разі зміни бюджетного фінансування покупець повідомляє про це постачальника. Факт надходження грошових коштів на рахунок покупця, відкритий у Державній казначейській службі України, є моментом настання строку виконання зобов`язання за даним договором, в розумінні пункту 2 частини 1 статті 530 ЦК України, при умові наявності підписаного сторонами акту прийому - передачі товару/видаткової накладної.
Ненадходження коштів з державного та/або місцевого бюджету на рахунок покупця, відкритий в Державній казначейській службі України, для оплати товарів за цим договором, а також несвоєчасне їх перерахування органами державного казначейства, сторони визнають обставиною, що має місце не з вини покупця (п. 7.11 договору).
Згідно п. 7.12 Договору фінансування послуг здійснюється за рахунок коштів державного бюджету (інших бюджетів), які передбачені на поточний рік, згідно з планом фінансування головного розпорядника коштів.
Відповідно до пункту 9.10 Договору в разі затримки бюджетного фінансування, зменшення бюджетних асигнувань, неприйняття органами державної влади рішень або невчинення дій, необхідних для здійснення оплати, передбаченої цим договором (або прийняття відповідних рішень чи вчинення дій із затримкою), прийняття органами державної влади рішень, які унеможливлюють виконання покупцем своїх зобов`язань за цим договором, покупець звільняється від сплати постачальнику штрафних санкцій, відшкодування збитків та відповідальності за порушення грошових зобов`язань.
Судом встановлено, що Акціонерним товариством "Українська залізниця" 27.12.2023 були надані на реєстрацію бюджетні фінансові зобов`язання, зокрема на суму 98 293,20 грн.
Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва опрацювало надані платіжні документи у такий спосіб: платіжна інструкція від 27.12.2023 №48 на суму 98 293,20 грн, яка надіслана 27.12.2023 о 18:54:04, була повернута відповідно до статей 3, 23 та 57 БК України.
Вказане рішення було мотивоване Казначейством тим, що на офіційній вебсторінці Казначейства для розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів щороку у грудні розміщується відповідна інформація щодо роботи Казначейства та органів Казначейства в період завершення бюджетного періоду та на початку нового бюджетного періоду.
Відповідно до Регламенту роботи органів Державної казначейської служби України у період завершення бюджетного 2023 року та початку 2024 року, затвердженого наказом Державної казначейської служби України від 27.11.2023 №299, останнім днем проведення платежів клієнтів органів Казначейства визначено 27 грудня 2023 року. Прийняття електронних документів клієнтів із системи дистанційного обслуговування "Клієнт казначейства - Казначейство" до облікових систем АС "Є-Казна" здійснювалося до 27 грудня 2023 року до 17.30 год., а виконання зареєстрованих платіжних інструкцій за видатками / витратами державного / місцевих бюджетів, а також платежами інших клієнтів та іншими платежами за 2024 рік здійснюється органами Казначейства до 23.00 год. 27 грудня 2024 року.
12.12.2023 на сайті Державної казначейської служби України було розміщено інформацію про те, що останнім днем проведення платежів за видатками клієнтів органів Казначейства в бюджетному 2023 році є 27 грудня 2023 року, а 27 грудня 2023 року до 17.30 завершується прийняття електронних документів клієнтів із системи дистанційного обслуговування "Клієнт-казначейства - Казначейство" до облікових систем АС "Є-Казна Доходи", АС "Є-Казна".
Також, Казначейство вказало, що платіжні інструкції АТ "Українська залізниця" на оплату зобов`язань за договором від 18.09.2024 №ПЗ/НХ-23866/НЮ відносились до видатків третьої черги, виконання яких здійснювалося після проведення видатків на національну безпеку і оборону та на здійснення заходів правового режиму воєнного стану, а також видатків розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, залучених до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану.
Крім цього, третя особа вказала, що платіжні інструкції щодо здійснення видатків з бюджетних рахунків розпорядників та одержувачів коштів державного та місцевих бюджетів, які станом на кінець бюджетного 2023 року залишилися неоплаченими, підлягали поверненню відповідно до статей 3, 23 та 57 БК України.
Зважаючи на викладене, відповідач у поданій ним апеляційній скарзі наполягає на своїй добросовісності, оскільки ним було подано платіжну інструкцію від 27.12.2023 №48 на суму 98 293,20 грн, яка надіслана до Казначейства 27.12.2023, для опрацювання. При цьому, відповідач зазначає, що оплата не була проведена з незалежних від нього причин.
Водночас, зважаючи на пояснення третьої особи щодо повернення поданої відповідачем платіжної інструкції від 27.12.2023 №48 на суму 98 293,20 грн, колегія суддів враховує, що направлення вказаної платіжної інструкції до казначейства здійснено 27.12.2023 о 18:54:04, тобто після завершення прийняття електронних документів клієнтів через систему дистанційного обслуговування "Клієнт казначейства - Казначейство".
Відтак, саме на скаржника покладається відповідальність за не надходження позивачу грошових коштів у сумі 98 293,20 грн унаслідок відхилення платежу Державною казначейською службою України.
При цьому, відповідачем під час розгляду справи не наведено жодного аргументу щодо неможливості направлення платіжної інструкції до казначейства, починаючи з 03.11.2023, тобто до закінчення календарного року відповідач мав фактично два місяця на виконання свого обов`язку щодо оплати отриманого товару. Проте жодних активних дій відповідач не вчиняв, маючи при цьому кошти на таку оплату у своєму розпорядженні.
Окрім того, колегія суддів враховує, що позовна заява у цій справі подана в листопаді 2024 року, проте як станом на момент звернення до суду з позовом, так і на момент перегляду справи апеляційним судом під час нового розгляду справи відповідачем не вживаються заходи щодо забезпечення повної оплати товару.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає у діях відповідача добросовісної поведінки, яка виправдовувала б відсутність повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.
Щодо посилань у Договорі на наявність бюджетних асигнувань як умови для оплати відповідачем поставленого товару, то суд першої інстанції обгрунтовано виснував, що між сторонами виникли господарські відносини, а приписи Господарського кодексу України не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, по відповідальності за порушення зобов`язань.
Згідно ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Приписами ст. 252 Цивільного кодексу України встановлено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Частиною 1 статті 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
З огляду на наведене вбачається, що умови укладеного між сторонами Договору відповідно до яких відповідач здійснює оплату придбаного товару за умови наявності бюджетних асигнувань, не є ні визначенням строку / терміну виконання зобов`язання, адже не є подією, яка має неодмінно настати, ні відкладальною обставиною, так як в даному випадку вона стосується лише обов`язків відповідача щодо оплати товару, а відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України відкладальна обставина має змінювати права та обов`язки сторін.
Крім того, згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
За таких обставин, факт відсутності бюджетного фінансування (бюджетних асигнувань) в будь-якому випадку не може звільняти відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати поставленого йому товару, оскільки такі обставини не визначені законодавством як такі, що звільняють від виконання зобов`язання.
Суд зазначає, що відсутність бюджетних асигнувань не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, про що, зазначав, Верховний Суд України в своїй постанові від 15.05.2012 у справі №11/446, а також Європейський суд з прав людини у рішеннях "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та "Бакалов проти України".
Правова позиція про те, що відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання, викладена також у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №910/4926/19, від 30.03.2020 у справі №910/3011/19, від 03.04.2018 у справі №908/1076/17.
За наведеного вище, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відповідачем було прострочено виконання своїх грошових зобов`язань з оплати поставленого позивачем за Договором товару, у зв`язку з чим позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрізолторг" про стягнення боргу у розмірі 98 293,20 грн підлягає задоволенню.
Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення 0,1% річних у розмірі 73,59 грн та інфляційних втрат у розмірі 4 802,07 грн нарахованих за період з 05.01.2024 по 04.10.2024.
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.
У пункті 9.2 Договору сторони відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України встановили, що розмір відповідальності покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1% річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором. 
Отже, сторонами в договорі погоджено інший розмір процентів річних, ніж встановлений у частині 2 статті 625 ЦК України.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції встановив, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення 73,59 грн 0,1% річних та 4 802,07 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню в цій частині.
Протилежні доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених вище.
Таким чином, дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та ухвалив законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.
Інші доводи, на які посилається скаржник під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Щодо здійсненого судом першої інстанції розподілу судових витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Тобто стороні надано право подати відповідні докази як до закінчення судових дебатів, так і протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Згідно із ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Судом встановлено, що представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрізолторг" в межах справи №910/14289/24 здійснювалось адвокатом Демченко Мариною Михайлівною (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №4604 від 26.07.2011) на підставі ордеру серії АІ №1728501 від 18.10.2024 та Договору №10/09-24-ЮО-1 про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 10.09.2024 (надалі - Договір №10/09-24-ЮО-1), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрізолторг" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "ЮО "Феміда" (адвокатське об`єднання).
Відповідно п. 2.1 Договору №10/09-24-ЮО-1 (надалі - Договір №10/09-24-ЮО-1) клієнт доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надати клієнтові юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.
Згідно п. 2.2 Договору №10/09-24-ЮО-1 юридичною послугою є надання правничої допомоги щодо взаємовідносин з Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" за договором про закупівлю №ПЗ/НХ-23866/НЮ від 18.09.2023, зокрема представляти інтереси клієнта в судах загальної юрисдикції, адміністративних та господарських судах, органах державної виконавчої служби, правоохоронних органах, всіх інших державних органах, а також підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та галузевої належності з усіх питань, що стосуються реалізації прав клієнта у відповідності до чинного законодавства України, надавати консультації, висновки, довідки з правових питань, що стосуються діяльності клієнта; вчиняти інші дії та надавати послуги, передбачені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
У пункті 9.1 Договору №10/09-24-ЮО-1 вказано, що юридичну допомогу, яка надається адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує в гривнях, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок адвокатського об`єднання зазначений реквізитах до даного Договору. Вартість послуг, що надаються за даним Договором, становить 10 000,00 грн та сплачуються клієнтом протягом 5 днів з моменту отримання рахунка.
16.09.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрізолторг" було перераховано Адвокатському об`єднанню "ЮО "Феміда" кошти у розмірі 10 000,00 грн в якості оплати юридичних послуг за Договором №10/09-24-ЮО-1.
Таким чином, матеріали справи містять документи, які свідчать про реальність надання правової допомоги.
За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Так, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 ГПК України).
Така правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Законом України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (далі - Закон) встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ст. 26 Закону).
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно зі ст. 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Така правова позиція Верховного Суду викладена, зокрема, в постанові від 16.02.2023 у справі № 916/1106/21.
Суд звертає увагу на те, що надані учасником справи документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному ним розмірі за рахунок іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, розумної необхідності таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18 та постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17.
Так, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 Європейським судом з прав людини також зауважено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 914/4/20.
Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Таких висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, в постанові від 18.05.2021 у справі № 918/917/19.
Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
З урахуванням наведеного, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2021 у справі № 910/9243/20.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З матеріалів справи слідує, що відповідач у відзиві на позов АТ "Українська залізниця" вказав, що заявлена позивачем вартість правничої допомоги значно завищена та не відповідає ринковим цінам. 
В контексті наведених заперечень відповідача, колегія суддів зазначає, що відносини між позивачем та адвокатом будуються на договірній основі та свободі визначення умов договору, в межах цивільного законодавства, а тому порядок та розмір оплати (гонорару) за такі послуги є диспозитивний для сторін договору, однак за результатом розгляду справи на іншу сторону можуть бути покладенні тільки ті витрати, які об`єктивно є необхідними для захисту прав та інтересів сторони у судовому процесі.
З огляду на обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) з представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрізолторг" під час розгляду справи №910/14289/24 (підготовка та подання позову, відповіді на відзив; виконання вимог ухвали суду від 10.12.2024, яка стосувалась, зокрема задоволення клопотання відповідача про залучення до участі у розгляді справи третьої особи; участь адвоката в двох судових засіданнях), суд першої інстанції обгрунтовано відхилив вказані вище доводи АТ "Українська залізниця" оскільки заявлена до відшкодування позивачем вартість правничої допомоги є розумною та співмірною із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
Тому, за наведених обставин, з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг, предмет та підстави позовних вимог, місцевий суд дійшов правомірного висновку про покладення на відповідача витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених вище.
Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення від 23.01.2025 відсутні.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів також погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат, а витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта, оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Також, у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Укрізолторг" вказувало, що орієнтовні витрати на оплату професійної правничої допомоги складають 10 000,00 грн, однак, остаточного розрахунку відповідних витрат та заяви про розподіл витрат на оплату професійної правничої допомоги у певному остаточному розмірі позивач не подав, а лише повідомив, що докази понесення судових витрат на оплату професійної правничої допомоги надасть після прийняття рішення у справі, отже питання про відшкодування таких витрат даним судовим рішенням не вирішується.
Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2025 у справі №910/14289/24 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця".
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрізолторг" судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн 00 коп.
Матеріали справи №910/14289/24 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко 

Судді А.І. Тищенко

Г.А. Кравчук