Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/7577/24
Провадження № 2/711/77/26

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого - судді Скляренко В.М. 
при секретарі Копаєвій Є.В., Кошубінській Л.В., Півень С.А.
за участі:
позивача ОСОБА_1 
представника позивача Єрьоменка В.В. 
представника відповідача Бірюк І.В. 
представника третіх осіб Кустової Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору – Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, - про відшкодування шкоди, завданої споживачу банківських послуг, 
в с т а н о в и в:
Представник позивача – адвокат Єрьоменко В.В., який діє на підставі ордеру серії СА №1098051 від 20.09.2024, – звернувся до суду з позовом до Національного банку України (далі – НБУ), в якому з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути з НБУ на користь ОСОБА_1 наступні суми шкоди:
- реальні збитки, у валюті договору, у сумі 1 022 564,40 доларів США, 7 112,13 євро, 1 756 877,41 грн.;
- упущену вигоду, суму не отриманих доходів (нарахованих процентів), у валюті договору: 1 252 398,84 доларів США та 4 324 566,36 грн.;
-інфляційні втрати у сумі 3 084 742,26 грн.;
-три проценти річних у сумі 307 259,92 доларів США, 621 340,77 грн., 2 139,48 євро.
Позовні вимоги мотивовано тим, що у 2014-2015 роках позивач мав грошові кошти на вкладних (депозитних) та поточних рахунках у ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» (далі – Банк). 23.06.2015 Правління НБУ прийняло постанову №408 про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних. Внаслідок цього позивач втратив доступ до своїх вкладів та процентів, а також коштів на поточних рахунках, а віднесення Банку до категорії неплатоспроможних та запровадження в ньому тимчасової адміністрації призвело до неотримання позивачем доходів у вигляді процентів, передбачених договорами банківських вкладів із Банком.
12.08.2015 позивач отримав від Фонду 200 000 грн. гарантованої суми, а інші вимоги позивача до Банку на суму 28 678 356,12 грн. включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів (4 черга). 
21.05.2019 Правління НБУ прийняло рішення № 352-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», яким відкликано банківську ліцензію № 219 від 11.10.2011.
З 20.09.2021 ліквідаційна процедура Банку вважається завершеною. Реалізацію активів банку завершено. Непродані активи в банку відсутні. Усі можливі заходи, спрямовані на задоволення вимог кредиторів, здійснені. Вимоги, які залишаються незадоволеними - вважаються погашеними.
Вимоги кредиторів третьої черги Банку було задоволено на 1,9% від загальної суми акцептованих кредиторських вимог третьої черги. Задоволення вимог кредиторів, віднесених до четвертої черги реєстру, не розпочиналось.
Натомість постанова Правління НБУ №408 від 23.06.2015 була визнана незаконною та скасована рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №826/11415/16. Крім того, під час розгляду справ №910/13704/16, №910/12226/16, №910/12230/16, №910/13054/16, №910/13057/16 Господарський суд міста Києва встановив спричинення Національним банком України в 2015 році збитків Банку в результаті звернення у власність НБУ державних облігацій, які Банк передав йому у заставу за кредитними договорами.
Тож позивач стверджує, що внаслідок неправомірних дій НБУ він зазнав збитків у вигляді втрачених вкладів та процентів за вкладами, а також у вигляді упущеної вигоди. З метою відшкодування завданих збитків, позивач звернувся до суду з даним позовом до НБУ, оскільки збитки були завдані внаслідок незаконного рішення НБУ.
Відповідач заперечив проти позовних вимог та у своєму відзиві просив відмовити у позові. В обґрунтування заперечень посилається на наступні обставини:
- між позивачем та ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» були наявні договірні цивільно-правові відносини щодо договорів банківського вкладу та договору банківського обслуговування, в яких НБУ не є стороною, а отже у нього відсутні зобов`язання стосовно виконання умов договорів, укладених між цими сторонами;
- процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює ці правовідносини. Після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку, з метою виведення його з ринку та надалі відкликання банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в порядку, передбаченому таким Законом. Вимоги Позивача до Банку акцептовані у розмірі 28 678 356,12 грн. та включені до четвертої черги погашення вимог кредиторів;
- наразі, щодо ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» не внесено запис до ЄДРПОУ про державну реєстрацію припинення Банку як юридичної особи, тобто процедура ліквідації банку, як юридичної особи, не завершена. До того ж на розгляді в Господарському суді м. Києва перебуває справа №910/7122/23 за позовом ФГВФО до одинадцяти пов`язаних із ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» осіб про стягнення завданої Банку шкоди в розмірі 13 852 041 267,57 грн. і саме за рахунок таких коштів можливо задоволення акцептованих банком вимог позивача;
- позивачем не доведено, що внаслідок дій (бездіяльності) НБУ було порушено його право на отримання коштів за договорами банківського вкладу, як і не доведено наявності завданої шкоди та вини, як необхідних елементів складу цивільного правопорушення, а отже відсутній і причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та заявленими до стягнення збитками;
- кошти, що розміщені як банківські вклади та кошти, які знаходяться на поточних рахунках особи, не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, а тому відсутні підстави для стягнення зазначеної суми у порядку, встановленому статтею 1173 ЦК України із відповідача;
- судові рішення у справах №826/18784/15 та №826/11415/16 не доводять наявність протиправної поведінки чи причинно-наслідкового зв`язку, адже в зазначених рішеннях не міститься жодних висновків про те, що внаслідок будь-яких рішень, дій або бездіяльності НБУ були порушені права Позивача на отримання коштів за договорами банківського вкладу, а причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою виражається саме у тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Обставини, що встановлені у судовому рішенні у справі №826/18784/15 стосуються виключно дотримання процедури та порядку прийняття НБУ рішення щодо звернення стягнення на предмет забезпечення за договорами застави державних облігацій, що забезпечували виконання Банком його зобов`язань перед Відповідачем за рядом договорів про надання стабілізаційних кредитів. При цьому, у даній справі судом не встановлено того факту, що НБУ неправомірно прийняв таке рішення у зв`язку із належним виконанням Банком своїх зобов`язань перед Відповідачем щодо повернення кредитів рефінансування у строки визначені кредитними договорами. Навпаки встановлено, що Банк звертався до НБУ щодо внесення змін до кредитних договорів та щодо незастосування штрафних санкцій та інших заходів впливу за простроченою заборгованістю.
04.12.2024 судом відкрито провадження у справі із визначенням здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
20.12.2024 на адресу суду надійшли письмові пояснення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на позовну заяву. У таких поясненнях вказується, що оскільки з 24.06.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію, а з 22.05.2019 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», порядок задоволення майнових вимог вкладників та інших кредиторів банку регулюється виключно Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На виконання вимог Закону позивач під час тимчасової адміністрації отримав відшкодування коштів за вкладами у ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» за рахунок цільової позики Фонду гарантування в загальному розмірі 200 000 грн. До того ж кредиторські вимоги позивача включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до четвертої черги на суму 28 678 356,12 грн/, а відтак позивачем реалізовано свої права вкладника та кредитора неплатоспроможного банку. Акцентується увага на тому, що рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.06.2015 №121 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», а також всі інші рішення, якими продовжувався термін здійснення тимчасової адміністрації, а також рішення Правління НБУ від 21.05.2019 №352-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.05.2019 №1268, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» та делегування повноважень ліквідатора банку», є чинними та в судовому порядку не скасовані. Вказується на помилковість доводів сторони позивача про те, що саме механізм виведення неплатоспроможного банку з ринку, який запустив НБУ своєю постановою №408 від 23.06.2015 відносно ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», позбавив позивача можливості повернути його грошові кошти, а відтак між рішенням НБУ та шкодою, якої зазнав позивач внаслідок неможливості повернення коштів з його банківських рахунків, відсутній причинно-наслідковий зв`язок, що унеможливлює покладання відповідальності за таку шкоду на відповідача. 
20.12.2024 на адресу суду надійшов письмовий відзив НБУ, в якому викладено обґрунтування заперечень відповідача проти позову. 
25.12.2024 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. У такій заяві вказується, що захист власності відбувається як у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так і за загальними правилами цивільного законодавства про відшкодування шкоди. В даному випадку підставою позову є завдання позивачу шкоди діями та рішеннями НБУ, а отже спірні правовідносини регулюються саме нормами цивільного законодавства про відшкодування шкоди (частина друга статті 22, статті 1166, 1173 ЦК України). В основі вимог позивача знаходиться сукупність фактів, що підтверджують: неправомірність рішення НБУ, заподіяну позивачу шкоду, причинний зв`язок між неправомірним рішенням і заподіяною шкодою, а також вину. Під час розгляду справ №826/18784/15 та №826/11415/16 судами були встановлені обставини взаємовідносин Національного банку та ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», що безпосередньо вплинули на правомірність рішення Національного банку про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Акцентується увага на тому, що станом на 23.06.2015 ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» був платоспроможним, тобто - відповідав нормативним умовам здійснення банківської діяльності. 23.06.2015 Правління НБУ протиправно здійснило переведення державних облігацій України із ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» у власність НБУ і тим самим було завдано збитків Банку. 23.06.2015 Правління НБУ прийняло протиправне рішення про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних, а отже НБУ вжив незаконні дії щодо виведення банку з ринку. Незаконні дії НБУ мали своїм наслідком запровадження 23.06.2015 тимчасової адміністрації в банку та початок процедури виведення банку з ринку, внаслідок чого його банківська діяльність фактично припинилася. Таким чином, внаслідок віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних (починаючи з 23 червня 2015 року), Позивач був позбавлений права вільного володіння належними йому грошовими коштами, розміщеними на рахунках Банку, втратив можливість користуватися і розпоряджатися зазначеними коштами (а також отримувати дохід від них). Позивач зазначає, що 20.09.2021 виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затвердила ліквідаційний баланс та звіт про виконання ліквідаційної процедури Банку, а отже з 20.09.2021 ліквідаційна процедура щодо банку вважається завершеною. Реалізацію активів банку завершено. Непродані активи в банку відсутні. Усі можливі заходи, спрямовані на задоволення вимог кредиторів, здійснені. Вимоги, які залишаються незадоволеними - вважаються погашеними. Отже позивачу фактично завдані збитки в межах суми коштів, які залишились на банківських рахунках та не можуть бути повернутими. Сторона позивача зауважила, що право позивача було порушене в результаті віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних.
31.12.2024 на адресу суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив. У такій заяві зазначається, що НБУ, приймаючи відповідні рішення щодо ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», виконував функції, покладені на нього чинним законодавством, а розміщені позивачем на рахунках у Банку, як банківські вклади, кошти та кошти на поточних рахунках не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, а тому відсутні підстави для стягнення зазначеної суми у порядку, встановленому статтею 1173 ЦК України, із НБУ. Звертається увага на необґрунтованості доводів сторони позивача щодо платоспроможності ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», оскільки якби дійсно Банк був платоспроможний та в нього було достатньо активів, то відповідно задоволення вимог кредиторів за результатами проведення ліквідаційної процедури ФГВФО відбулось у повному обсязі.
11.07.2025 позивачем подана до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій позовні вимоги викладені в їх остаточній редакції, що стало предметом судового розгляду.
30.09.2025 судом закрите підготовче провадження у справі, а справа призначена до судового розгляду.
Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Пояснив, що внаслідок прийняття НБУ протиправних рішень, було розпочато ліквідаційну процедуру щодо ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» та виведення такого банку з ринку фінансових послуг, що обумовило втрату позивачем доступу до його коштів, які знаходились на банківських рахунках. Зазначив, що неплатоспроможність ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» зумовлена виключно неправомірними діями НБУ, а отже завдана позивачу шкода обумовлена діями НБУ і підлягає відшкодування на загальних засадах. 
В судовому засіданні представник позивача також підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у заявах по суті справи. Пояснив, що НБУ всупереч вимог законодавства прийняв постанову №407/БТ від 23.06.2015 та здійснив переведення у власність цінних паперів ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива». Також Правління НБУ прийняло постанову №408 від 23.06.2015 про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Зазначені рішення НБУ обумовили запровадження у банку тимчасової адміністрації та початок процедури виведення банку з ринку, що мало наслідком неможливість безперервного функціонування банку як суб`єкта господарювання. Натомість незаконність таких рішень була встановлена у судовому порядку і вони були скасовані судами. Зазначив, що неплатоспроможність банку, як підстава для започаткування ліквідаційної процедури, була штучно створена НБУ, який протиправно заволодів активами банку, тоді як за своїм фінансовим становищем банк був платоспроможним, а обсяг його активів дозволяв виконати його зобов`язання з повернення позивачу його коштів з банківських рахунків. Тож внаслідок протиправних дій НБУ позивач втратив своє майно – грошові кошти, що були розміщені на банківських рахунках у банку. Зауважив, що натепер позивач позбавлений можливості відшкодування шкоди в інший спосіб, оскільки в межах ліквідаційної процедури щодо банку затверджений ліквідаційний баланс і вимоги позивача перебувають у четвертій черзі кредиторських вимог. Акцентував увагу, що внаслідок протиправних рішень НБУ в період часу з 2014 по 2021 рік активами ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» ніхто не управляв, що й призвело до неможливості виконання зобов`язань такого банку перед позивачем.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог з підстав, викладених у письмових відзивах, та просила суд відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що дотепер триває процедура ліквідації ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» і банк фактично ще не ліквідований. Зазначила, що скасування судом відповідних рішень НБУ не припинило процедури виведення банку з ринку, яка наразі триває, а неплатоспроможність банку обумовлена не діями НБУ, а його фінансовою діяльністю, оскільки розмір його зобов`язань перевищує розмір активів, до того ж під час ліквідаційної процедури було встановлено, що наявного майна банку не вистачає для погашення всіх його зобов`язань. Акцентувала увагу на тому, що наразі в господарському суді перебуває справа про стягнення з пов`язаних з банком осіб грошових коштів в сумі понад 13млрд.грн., що є необхідною сумою для покриття непогашених вимог банку перед кредиторами. Зауважила, що майнові втрати, яких зазнав позивач у зв`язку з неплатоспроможністю банку, підлягають відшкодуванню виключно в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наголосила, що сам по собі факт скасування судом рішень НБУ, якими було розпочато ліквідаційну процедуру щодо банку, не свідчить про те, що позивач зазнав шкоди внаслідок дій НБУ, оскільки не підтверджує того, що банк був платоспроможним та мав можливість і намір належним чином виконати свої зобов`язання перед позивачем. Вважає, що майнові втрати позивача не перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з діями та рішеннями НБУ, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.
Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала пояснення, викладені у письмовій формі. Пояснила, що в межах ліквідаційної процедури банку вимоги вкладників, для погашення яких не вистачає активів банку, є збитками, які завдані таким особам внаслідок неналежного управління банком відповідальними особами, дії яких призвели до його неплатоспроможності. Тимчасова адміністрація банку та уповноважена особа ФГВФО вживають заходів для відшкодування таких збитків і наразі у провадженні господарського суду перебуває справа за позовом банку до відповідальних осіб, пов`язаних з діяльністю банку, про відшкодування відповідної суми збитків у розмірі понад 13 млрд.грн. У разі задоволення такого позову, то за рахунок таких коштів будуть погашені акцептовані кредиторські вимоги всіх вкладників банку, в тому числі і вимоги позивача. 
03.07.2026р. суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. 
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Позивач був вкладником ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» (далі – Банк) на підставі наступних договорів банківського вкладу: 
1) договір банківського вкладу №326442 від 01 липня 2014 року (Вклад «Ініціативне літо»), депозитний рахунок вкладника № НОМЕР_1 , валюта вкладу: долар США, сума вкладу: 1 000 000 доларів США; процентна ставка - 12,5 % (дванадцять цілих п`ять десятих процентів) річних, строк зберігання вкладу - 180 календарних днів, з автоматичним продовженням строку зберігання вкладу на аналогічний термін. Дата внесення суми вкладу: 01 липня 2014 року. Дата повернення вкладу: 28 грудня 2014 року. У випадку пролонгації, дата повернення: 26 червня 2015 року. Порядок сплати процентів: - щомісячно. Договір банківського вкладу автоматично пролонгований і станом на дату повернення вкладу (26 червня 2015 року) сума вкладу становить: 1 000 000 доларів США;
2) договір банківського вкладу №332864 від 28 липня 2014 року (Вклад «Ініціативне літо»), депозитний рахунок вкладника № НОМЕР_2 , валюта вкладу: гривня, сума вкладу: 5 000 000грн.; процентна ставка - 26,00 % (двадцять шість процентів) річних, строк зберігання вкладу: 180 календарних днів, з автоматичним продовженням строку зберігання вкладу на аналогічний термін. Дата внесення суми вкладу: 28 липня 2014 року. Дата повернення вкладу: 24 січня 2015 року. У випадку пролонгації, дата повернення - 23 липня 2015 року. Порядок сплати процентів: щомісячно. 26 січня 2015 року укладено додатковий договір №2 до договору банківського вкладу №332864 (вклад «Ініціативне літо» UAH) за яким вкладник поповнив вклад на суму 1 000 000 грн. Сума вкладу по договору з 26 січня 2015 року становить 6 000 000 грн. Договір банківського вкладу автоматично пролонгований і станом на дату повернення вкладу (23 липня 2015 року) сума вкладу становить 6 000 000 грн.;
3) договір банківського вкладу №332868 від 28 липня 2014 року (Вклад «Ініціативне літо»), депозитний рахунок вкладника № 26300026067286, валюта вкладу: гривня, сума вкладу: 6 000 000грн.; процентна ставка – 26,00 % (двадцять шість процентів) річних, строк зберігання вкладу: 180 календарних днів, з автоматичним продовженням строку зберігання вкладу на аналогічний термін. Дата внесення суми вкладу: 28 липня 2014 року. Дата повернення вкладу: 24 січня 2015 року. У випадку пролонгації, дата повернення: 23 липня 2015 року. Порядок сплати процентів: щомісячно. Договір банківського вкладу автоматично пролонгований, станом на дату повернення вкладу (23 липня 2015 року) сума вкладу становить: 6 000 000грн;
4) договір банківського вкладу № 300417 від 02 квітня 2014 року (Вклад «Доступний NEW»), вкладний рахунок на вимогу № НОМЕР_3 , валюта вкладу: гривня, процентна ставка за залишками коштів на рахунку складає 18.00 % (вісімнадцять процентів) річних. Проценти нараховуються щомісячно на фактичні залишки на рахунку клієнта на кінець операційного дня у останній банківський день кожного поточного місяця. Сплата процентів - щомісячно. Строк дії договору: до виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором в повному обсязі. До договору банківського вкладу №300417 від 02 квітня 2014 року були укладені додаткові договори: від 05 травня 2014 року, від 28 липня 2014 року, від 28 серпня 2014 року, від 30 жовтня 2014 року, від 30 грудня 2014 року, від 26 січня 2015 року, від 02 березня 2015 року, від 31 березня 2015 року, від 01 квітня 2015 року, від 28 травня 2015 року, від 17 червня 2015 року, від 18 червня 2015 року, від 19 червня 2015 року.
Згідно додаткового договору від 19 червня 2015 року (до договору банківського вкладу №300417 від 02 квітня 2014 року) сума вкладу по договору з дати підписання цього додаткового договору становить: 705 015,29 грн., тобто на 23 червня 2015 року сума вкладу становить: 705015,29 грн.;
5) договір банківського вкладу №279778 від 31 січня 2014 року (Вклад «Доступний»), вкладний рахунок на вимогу № НОМЕР_4 , валюта вкладу: гривня, процентна ставка за залишками коштів на рахунку складає 18,00% (вісімнадцять процентів) річних. Проценти нараховуються щомісячно на фактичні залишки на рахунку клієнта на кінець операційного дня у останній банківський день кожного поточного місяця. Сплата процентів: щомісячно. Строк дії договору: до виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором в повному обсязі. Станом на 23 червня 2015 року сума вкладу становить: 638,09 грн.
Станом на 23 червня 2015 року позивачем на вказаних депозитних банківських рахунках були розміщені кошти в різних валютах: 1 000 000 доларів США; 12 705 653,38 грн.
Також позивачем у ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» були відкриті два карткові рахунки (у валютах євро та долар США) та сім банківських рахунків для обслуговування нарахованих, але не виплачених процентів за вкладом.
Згідно довідки Банку загалом позивачем на банківських рахунках у ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» станом на 23.06.2015 було розміщено коштів на загальну суму: 1 022 221,93 доларів США; 7 112,13 євро; 12 894 449,72 грн. /т. 1 а.с. 42/.
У визначені за депозитними договорами банківського вкладу строки (26 червня 2015 року та 23 липня 2015 року) Банк позивачеві банківські вклади, проценти за вкладами та кошти з карткових рахунків не повернув, своє зобов`язання щодо повернення належної позивачу суми коштів не виконав.
23.06.2015 Правлінням НБУ прийнято постанову №407/БТ, якою задоволено вимоги НБУ, як кредитора ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», щодо покриття заборгованості за тендерними кредитами, наданими ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», шляхом набуття у власність державних облігацій України, які були предметом застави за кредитними договорами, а саме: здійснено переведення у власність Національного банку України державних облігацій UА 4000180582 в кількості 821395 шт., UА 4000181275 в кількості 1021733 шт., UА 4000186159 в кількості 100695 шт., UА 4000173280 в кількості 200000 шт., UА 4000186928 в кількості 42395 шт.
У цей же день, 23.06.2015 Правлінням НБУ прийнято постанову №408 «Про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних» /т. 2 а.с. 1/. 
На підставі такої постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі – Фонд) прийнято рішення від 23.06.2015 року №121 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», яким з 24.06.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та початок процедури виведення Банку з ринку, а також призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в Банку /т. 2 а.с. 113/.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 у справі №826/18784/15, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.07.2016, постанову Правління НБУ від 23.06.2015 № 407/БТ визнано незаконною і скасовано.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2018, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 та постановою Верховного Суду від 17.06.2020, задоволено позовні вимоги у справі №826/11415/16 за позовом ТОВ «Інвест-Сервіс» до НБУ про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправною та скасування постанови. Визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 23.06.2015 №408 «Про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних» /т. 2 а.с. 3-35/.
16.05.2019 Фонд звернувся до НБУ з пропозицією щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Банку.
21.05.2019 Правління НБУ прийняло рішення №352-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», яким відкликано банківську ліцензію № 219 від 11 жовтня 2011 року /т. 2 а.с. 209/.
Діючи на підставі цього рішення, 22 травня 2019 року виконавча дирекція Фонду прийняла рішення №1268 від 22 травня 2019 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» і делегування повноважень ліквідатора банку» /т. 2 а.с. 215/.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду №1782 від 15.07.2019 затверджено результати інвентаризації активів та зобов`язань Банку та погоджено скоригований початковий баланс станом на 01.07.2019 /т. 2 а.с. 218/. 
12.08.2015 Позивач отримав від Фонду 200 000 грн. гарантованої суми /т. 2 а.с. 223/.
Під час дії у Банку тимчасової адміністрації, Позивач відступив на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Екстрар» (код ЄДРПОУ: 40069780) частину своїх вимог до Банку:
- за договором № 332864 від 28.07.2014 - на суму 5 006 116,17 грн.;
- за договором № 332868 від 28.07.2014 - на суму 6 187 883,83 грн.
11.06.2019 Позивач надіслав до Фонду заяву про визнання вимог кредитора на суму вкладів у Банку (за виключенням суми, відступленої на користь ТОВ «Екстрар») /т. 2 а.с. 224-246/.
Листом №112 від 23.03.2021 уповноважена особа Фонду повідомила Позивача, що його вимоги до Банку акцептовані на суму 28 678 356,12 грн. та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів (4 черга) /т. 2 а.с. 222/.
20.09.2021 виконавча дирекція Фонду затвердила ліквідаційний баланс та звіт про виконання ліквідаційної процедури Банку /т. 2 а.с. 220/.
22.09.2021 на веб-сайті Фонду було опубліковано повідомлення про затвердження ліквідаційного балансу та звіту про виконання ліквідаційної процедури Банку (https://www.fg.gov.ua/articles/50443-pat-komercivniv-bank-finansova-iniciativa-pripineno-viplati-garantovanogo-vidshkoduvannva-vkladnikam-ta-zaversheno-likvidaciynu-proceduru.html), в якому зазначено, що 20 вересня 2021 року рішенням виконавчої дирекції Фонду №960 затверджено ліквідаційний баланс та звіт про виконання ліквідаційної процедури Банку, після затвердження яких, Фонд гарантування закрив накопичувальний рахунок Банку.
У зв`язку з цим, Фонд повідомив про припинення 20.09.2021 виплати гарантованих сум відшкодування коштів вкладникам Банку та завершення його ліквідаційної процедури.
Позивач стверджує, що внаслідок віднесення Банку до категорії неплатоспроможних та запровадження у ньому тимчасової адміністрації, він з 23.06.2015 втратив доступ до своїх вкладів та процентів (коштів на рахунках) у Банку. Внаслідок таких подій позивач фактично втратив грошові кошти в сумі: 1 756 877,41 грн.; 1 022 564,40 доларів США та 7 112,13 євро. До того ж через відсутність можливості користуватися такими коштами позивач не отримав доходи, які міг би реально одержати за звичайних обставин. 
Київським Науково-дослідним інститутом судових експертиз складений Висновок експертів за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи від 17.04.2024 № 19539/23-72/19540/23/71 /т. 3 а.с. 1-37/. Посилаючись на розрахунки, наведені у такому висновку експертів, позивач стверджує, що розмір його упущеної вигоди станом на 01.07.2025 складає 1 252 398,84 доларів США та 4 324 566,36 грн. 
За позицією позивача НБУ незаконно відніс ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних, оскільки приймаючи рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних послуговувався інформацією, яка не відповідала дійсності та була результатом його ж протиправних дій та рішень, що створило передумови для віднесення Банку до категорії неплатоспроможних. Протиправне застосування НБУ процедури виведення Банку з ринку призвело до втручання у право позивача мирно володіти своїм майном, а тому позивач звернувся до суду з цим позовом та вимагає стягнути з НБУ суму втрачених коштів, які залишились на рахунках Банку (1 022 564,40 доларів США, 7 112,13 євро, 1 756 877,41 грн.), упущену вигоду (сума не отриманих доходів у розмірі 1 252 398,84 доларів США та 4 324 566,36грн.) та нараховані на такі суми інфляційні нарахування (3 084 742,26 грн.) та три відсотки річних (307 259,92 доларів США, 621 340,77 грн., 2 139,48 євро).
Таким чином між сторонами існує спір про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями та діями органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі – ЦК), Закону України від 23.02.2012 №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі – Закон №4452) тощо.
Відносини, що виникають у зв`язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідацією таких банків, регулюються Законом №4452.
Частиною першою статті 3 Закону №4452 встановлено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.
Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону №4452 тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону №4452 під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.
Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у порядку, визначеному статтею 51 Закону №4452, здійснює продаж майна банку, що ліквідується.
Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів в порядку черговості, встановленої статтею 52 цього Закону.
Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом погашаються у четверту чергу (п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону №4452).
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що між позивачем та ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» існували договірні відносини за правочинами, строк дії яких не сплив на момент введення тимчасової адміністрації в Банку. Отже, враховуючи що між позивачем і Банком існували договірні відносини, і на момент його звернення до суду з позовом в банку була розпочата процедура ліквідації, зазначене унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
В той же час слід зауважити, що вкладники не позбавлені можливості заявляти про відшкодування шкоди, завданої державним органом, на загальних підставах.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 1173 ЦК передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
За загальним правилом, яке встановлено у ч. 1 ст. 22 ЦК, особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
У ч. 2 ст. 22 ЦК визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про Національний банк України» НБУ є економічно самостійним органом і не відповідає за зобов`язаннями органів державної влади, а органи державної влади не відповідають за зобов`язаннями НБУ.
За своєю сутністю предметом позову у даній справі є вимога до Держави Україна в особі Національного банку України про відшкодування шкоди, завданої діями та рішеннями НБУ позивачу, як кредитору ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива».
Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК доказуванню підлягає: факт завдання шкоди, протиправність дій завдавача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за завдання шкоди.
У спірних відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом зазначеної статті завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (йдеться про реальну шкоду).
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода, що спричинила порушення цивільного права, стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
Таким чином, необхідною підставою для притягнення НБУ до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
В цьому контексті суд звертає увагу, що згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13).
Отже слід виснувати, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, про яку заперечує інша сторона, то суд робить висновок про її недоведення.
Враховуючи вимоги позову у цій справі та покладені в їх обґрунтування підстави для стягнення з НБУ шкоди, позивач має довести наявність вказаних елементів складу цивільного правопорушення. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Позивач пов`язує настання шкоди у вигляді позбавлення права на суму неповернутого вкладу із постановами Правління НБУ про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних, відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Банку, тому наявність/відсутність причинно-наслідкового зв`язку у спірних правовідносинах слід встановлювати, виходячи із того, чи призвело прийняття постанов саме відповідачем до позбавлення позивача прав на грошові кошти.
Верховний Суд у своїй практиці наголошував, що «причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювана, а викликана якимись іншими обставинами.» (постанови Верховного Суду від 22.05.2018 по справі № 915/1015/16, від 25.06.2018 по справі № 916/1991/17, від 10.10.2024 у справі №757/18077/19). 
В обґрунтування підстав позову та змісту позовних вимог сторона позивача посилалась на те, що ПАТ «КБ «Фінансові ініціативи» станом на 23.06.2015 був платоспроможним, а тому у НБУ не було підстав для віднесення такого банку до неплатоспроможних та введення в ньому тимчасової адміністрації. На підтвердження своїх вимог сторона позивача посилалась в першу чергу на остаточні судові рішення, постановлені судами за результатом розгляду справ №826/11415/16 та №826/18784/15 /т. 2 а.с. 3-46/.
За змістом таких рішень судом встановлено, що між ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» (Позичальник) та Національним банком України (Кредитор) було укладено ряд кредитних договорів та договорів застави державних облігацій України: Кредитний договір від 12 листопада 2014 року № 248/11-14/кт; Договір застави державних облігацій України від 12 листопада 2014 року № 248/11- 14/ДОУ; Кредитний договір від 06 листопада 2014 року №247/11-14/кт; Договір застави державних облігацій України від 06 листопада 2014 року №247/11-14/ДОУ; Кредитний договір від 08 жовтня 2014 року №221/10-14/кт; Договір застави державних облігацій України від 08 жовтня 2014 року №221/10-14/ДОУ; Кредитний договір від 19 вересня 2014 року №213/09-14/кт; Договір застави державних облігацій України від 19 вересня 2014 року №221/10- 14/ДОУ; Кредитний договір від 20 червня 2014 року №171/06-14/кт; Договір застави державних облігацій України від 20 червня 2014 року №171/06-14/ДОУ; Кредитний договір від 27 травня 2014 року №154/06-14/кт; Договір застави державних облігацій України від 27 травня 2014 року №154/05-14/ДОУ.
Правління НБУ прийняло Постанову від 25.12.2014 №858/БТ «Про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» до категорії проблемних» на строк до 180 днів для приведення своєї діяльності у відповідність до вимог законодавства та нормативно-правових актів Національного банку.
З кореспондентського рахунку ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» 05.03.2015 Національним банком було списано в безспірному порядку 51 899 165,55 грн., в часткове погашення простроченої кредитної заборгованості за кредитним договором №154/05-14/КТ від 27.05.2014 року, а 06.03.2015 року списання з кореспондентського рахунку банку було припинено у зв`язку з відсутністю коштів на рахунку та у відповідності до пункту 1.12 Технічного порядку і прийнятої Постанови Національного банку від 25.12.2014 року №858/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» до категорії проблемних», що унеможливило подальше списання коштів з кореспондентського рахунку банку.
Постановою Правління НБУ від 23.06.2015 №407/БТ було прийнято рішення задовольнити вимоги НБУ як кредитора з метою покриття обсягу наявної заборгованості за кредитними договорами від 27.05.14р. №154/05-14/КТ, від 20.06.14р. №171/06-14/КТ, від 19.09.14р. №213/09-14/КТ, від 08.10.14р. №221/10/14/КТ, від 06.11.14р. №247/11-14/КТ, від 12.11.14р. №248/11-14/КТ шляхом набуття за справедливою вартістю у власність Національного банку державних облігацій, які є предметом застави за цим кредитними договорами та які заблоковані на користь НБУ як забезпечення виконання зобов`язань, а саме 2 186 218 штук облігацій, загальною справедливою вартістю 2 096 119 520,28 грн. 
В свою чергу, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 у справі №826/18784/15 за позовом ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до НБУ, за участю третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, постанова Правління НБУ від 23.06.2015 №407/БТ визнана незаконною та скасована з тих підстав, що НБУ здійснено переведення у власність цінних паперів на підставі оскаржуваної постанови Правління всупереч чинному законодавству при підході до визначення справедливої вартості, що надало можливість відповідачу набути у власність майно за заниженою вартістю, оскільки не сформовано заявки покупців державних цінних паперів, у зв`язку з нездійсненням процедури продажу, що призвело до збільшення витрат позивача. Переведення у власність цінних паперів за справедливою вартістю здійснюється лише після неможливості продажу цінних паперів третім особам, проте, як встановлено судом у справі №826/18784/15, згідно публічної інформації на сайті Національного банку України, (а також інформаційних ресурсів організаторів торгівлі цінними паперами), аукціонних та тендерних пропозицій від відповідача щодо реалізації даних цінних паперів з даними кодами ISIN, які перебувають в заставі позивача, учасникам ринку не надходило /т. 2 а.с. 36-46/.
При цьому суд у справі №826/18784/15 дійшов висновку про те, що державні облігації UА 4000180582 в кількості 821 395 шт., UА 4000181275 кількості 1 021 733 шт., UА 4000186159 в кількості 100 695 шт., UА 4000173280 в кількості 200 000 шт., UА 4000186928 в кількості 42 395 шт. підлягають поверненню Національним банком України - ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», як безпідставно переведені в його власність.
У судовій справі №826/11415/16 за позовом ТОВ «Інвест-Сервіс» до НБУ про визнання протиправною та скасування постанови, перевіряючи правомірність постанови Правління НБУ від 23.06.2015 №408, суд оцінював докази, які свідчать про вчинення правопорушень, зазначених у цій постанові. У своїх рішеннях суд виснував, що віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних та прийняття спірної постанови Правління НБУ від 23.06.2015 №408 здійснено з трьох підстав: 1) невиконання банком протягом 10-ти робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами; 2) одноразове грубе порушення банком законодавства у сфері готівкового обігу, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку; 3) неприведення банком своєї діяльності у відповідність з вимогами законодавства після визнання його проблемним. Встановивши недоведеність НБУ в судовому провадженні у передбаченому законом порядку відповідних обставин, суд визнав протиправною та скасував постанову Правління НБУ від 23.06.2015 №408 «Про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних».
В той же час у судових рішеннях, якими завершений розгляд судових справ №826/18784/15 та №826/11415/16, відсутні висновки стосовного того, що внаслідок дій чи бездіяльності Національного банку України було порушено права ОСОБА_1 на отримання коштів за банківськими договорами, або що саме дії Національного банку України призвели до неплатоспроможності ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива». До того ж у таких судових провадженнях не було предметом судового розгляду дослідження реального фінансово-економічного стану ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» з точки зору його платоспроможності, як і не досліджувались індикатори загрози такого Банку для стабільності банківської системи.
Разом з тим, під час розгляду справ №910/13704/16, №910/12226/16, №910/12230/16, №910/13054/16, №910/13057/16 Господарський суд міста Києва встановив спричинення Національним банком України в 2015 році збитків ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в результаті звернення у власність НБУ державних облігацій, які Банк передав йому у заставу за кредитними договорами /т. 2 а.с. 47-76/. Натомість предметом спору у таких судових справах були зобов`язання по взаєморозрахункам між НБУ та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива», що обумовлені спором між такими сторонами з приводу виконання Банком своїх кредитних зобов`язань перед НБУ.
У судових справах №910/9962/16, №910/9961/16, №910/7308/16 предметом судового розгляду були вимоги компанії QUICKCOM LIMITED (опосередкований акціонер Банку, оскільки є засновником ТОВ «Інвест-Сервіс», яке в свою чергу є власником 100% іменних простих акцій Банку) про розірвання кредитних договорів №38 від 06.05.2014, №12/09/15 від 13.05.2014 та №18 від 21.03.2014, що були укладені між НБУ та ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива». За результатом розгляду таких справ судами були ухвалені рішення про відмову у задоволенні позову. Варто зауважити, що досліджені у таких судових провадженнях висновки судово-економічних експертиз №446/447-17 від 10.04.2018 /т. 1 а.с. 235-250/, №890/891-18 від 31.10.2018 /т. 1 а.с. 218-234/, №2175/2176-17 від 21.05.2018 /т. 1 а.с. 200-217/ засвідчили, що станом на 21.03.2014 та 06.05.2014 Банк мав ознаки неплатоспроможності, а на 23.06.2015 – ні. В той же час, ухвалюючи такі рішення суди виснували, що прийняття НБУ рішення про підтримання ліквідності Банку через відповідні інструменти рефінансування, зокрема, через такий інструмент, як видача кредитів рефінансування для регулювання ліквідності банків є показником неможливості підтримання банком своєї ліквідності із застосуванням інших інструментів і НБУ виконує функцію кредитора останньої інстанції. Отже, отримання кредиту рефінансування є одним із показників нестабільності банківської установи, що також підтверджується висновками за результатами проведених судових експертиз.
Згідно аудиторського висновку – звіту незалежної аудиторської фірми «Блискор» за наслідками аудиту фінансової звітності ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» за 2014 рік – складено умовно-позитивну думку, що капітал банку відповідає вимогам нормативно-правових актів НБУ /т. 1 а.с. 71-159/.
Згідно аудиторського висновку – звіту незалежного аудитора – ТОВ «Інтер-аудит» за результатами аудиту річної фінансової звітності ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» станом на кінець дня 31.12.2015 – складено негативну думку, оскільки фінансова звітність не надає достовірну та справедливу інформацію про фінансовий стан Банку станом на кінець дня 31.12.2015, його фінансові результати, рух власного капіталу, рух грошових коштів за рік, що минув на зазначену дату, та не відповідає дійсному фінансовому стану банку відповідно до міжнародних стандартів фінансової звітності /т. 2 а.с. 119-206/. 
Отже аналіз вищенаведених обставин свідчить, що ще з березня 2014 року Банк мав ознаки неплатоспроможності, внаслідок чого для підтримання ліквідності своїх активів отримав кредитні кошти від НБУ. В той же час через відсутність поліпшення фінансово-економічного стану у грудні 2014 року Банк вже був віднесений НБУ до категорії проблемних. Неналежне виконання Банком його кредитних зобов`язань перед НБУ обумовило вжиття останнім заходів для погашення грошових зобов`язань Банку та прийняття рішення про визнання Банку неплатоспроможним. 
НБУ, приймаючи відповідні рішення щодо ПАТ «КБ «Фінансові ініціативи», виконував функції, покладені на нього чинним законодавством, зокрема з метою забезпечення безпеки та стабільності всієї банківської системи та захисту законних прав та інтересів всіх кредиторів Банку.
Варто зауважити, що сам факт того, що внаслідок процедури ліквідації Банку, кредиторські вимоги позивача, які були акцептовані на суму 28 678 356,12 грн. та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів (4 черга), залишились дотепер непогашеними, свідчить про те, що банк був неплатоспроможним, оскільки не мав достатньо власних коштів для виконання своїх зобов`язань перед вкладниками та кредиторами.
Отже доводи сторони позивача про належну платоспроможність ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» станом на 23.06.2015, відсутність ознак проблемності такого банку та відсутність підстав для вжиття НБУ заходів реагування у сфері регулювання банківської діяльності такого банку є необґрунтованими. 
У частині першій статті 26 Закону №4452 передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн.
У частині четвертій статті 52 Закону №4452 передбачено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Залишок невиплаченої суми підлягає поверненню в порядку черговості. Зокрема вимоги вкладників-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, визначену Фондом, погашаються в четверту чергу.
Отже, дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (ч. 1 ст. 1058 ЦК). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування в порядку, передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.
Позивач не заперечує факт отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом у розмірі 200 000 грн.
До того ж сторонами визнається та обставина, що вимоги позивача в межах суми 28 678 356,12 грн. акцептовані Банком та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів (4 черга), а на розгляді в Господарському суді м. Києва перебуває справа №910/7122/23 за позовом Фонду до одинадцяти пов`язаних із ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» осіб про стягнення завданої Банку шкоди в розмірі 13 852 041 267,57 грн. Отже слід виснувати, що, потенційно, втрачені позивачем кошти (реальні збитки) можуть бути відшкодовані за рахунок стягнутих судом коштів на відшкодування збитків, завданих Банку. 
Таким чином, суд доходить висновку, що втрата позивачем доступу до його коштів, розміщених на банківських рахунках у Банку, обумовлена неплатоспроможністю Банку та процедурою виведення його з ринку послуг. Будь-яких доказів того, що неплатоспроможність Банку обумовлена протиправними діями чи бездіяльністю НБУ, суду не надано, а відтак доводи позивача про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями НБУ та майновими втратами позивача є необґрунтованими. 
Враховуючи, що правовідносини, які виникли між позивачем та ПАТ «КБ «Фінансові ініціативи», є договірними, які регулюються нормами цивільного законодавства і якими передбачений спеціальний спосіб захисту інтересів вкладників неплатоспроможного банку, а позивач не довів, що саме внаслідок дій чи бездіяльності Національного банку України він позбавлений можливості повернути кошти з банківських рахунків, що завдало йому шкоду, то суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Наведене узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, у постановах від 21.07.2022 у справі №757/39848/18, від 21.08.2024 у справі №404/6399/22, від 08 травня 2024 року у справі №757/13236/21, від 14.04.2025 у справі №757/34241/23.
При цьому, при вирішенні даного спору, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).
Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав, викладених в мотивувальній частині рішення суду, то суд не вбачає необхідності у наданні оцінки іншим аргументам сторін щодо правової оцінки обставин спірних правовідносин, оскільки висновок суду за наслідками такої оцінки не матиме результату на остаточне рішення за наслідками розгляду справи.
Вирішуючи питання про судові витрати суд бере до уваги, що такі витрати складаються з витрат позивача (правова допомога, оплата послуг експерта). Оскільки позов не підлягає до задоволення, то понесені позивачем судові витрати на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 

в и р і ш и в: 

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного банку України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору – Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, - про відшкодування шкоди, завданої споживачу банківських послуг – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складений 15.07.2026р. 

Головуючий: В.М. Скляренко