Справа № 202/11131/25
Провадження № 1-кп/202/850/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року м.Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: 
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпра, кримінальне провадження №12025042210001543 від 28.09.2025 у відношенні:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новов`язівське, Юр`ївського району, Дніпропетровської області, маючого середньо-спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого,неодруженого, немаючого на утриманні неповнолітніх дітей та осіб, що потребують догляду, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 27.09.2025 приблизно о 22 годині 56 хвилин перебував у дворі буд. АДРЕСА_3 , разом зі своїми знайомими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 поруч з автомобілем «Toyota» державний номер НОМЕР_1 . В цей час поруч по проїжджій частині проходили ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння і сварилися між собою, та в подальшому ОСОБА_7 штовхнув ОСОБА_8 в бік ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , від чого остання вдарилася тулубом об припаркований автомобіль «Toyota» державний номер НОМЕР_2 .
Внаслідок вказаних дій, між ОСОБА_4 з одного боку та раніше незнайомим йому ОСОБА_7 з іншого боку на грунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт, в ході якого, ОСОБА_4 перебуваючи у вказаному місці та вказаний час, діючи з необережності внаслідок злочинної недбалості, тобто не передбачаючи можливості настання шкоди для здоров`я ОСОБА_7 , хоча повинен був і міг їх передбачити діючи більш обачливо, наблизився швидкою ходою до ОСОБА_7 , та наніс останньому один удар долонею правої руки в область правового плеча, від якого ОСОБА_7 не втримався на ногах та втративши рівновагу упав на асфальтовану поверхню, вдарившись головою об дорожній бордюр.
В наслідок падіння ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеню з геморагічними вогнищами забиття речовини головного мозку з обох лобних частках, субарахноїдального крововиливу, лінійного перелому потиличної кістки, розриву шкіри зовнішнього слухового проходу зліва з явищами вушної кровотечі, забійної рани нижньої губи зліва та саден м`яких тканин волосистої частини голови. За своїм характером встановлені у потерпілого ОСОБА_7 тілесні ушкодження відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, просив суворо не карати та розглянути кримінальне провадження в порядку ст. 349 КПК України, про що надав письмову заяву.
Прокурор в судовому засіданні підтримав проведення розгляду кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого.
При цьому суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ст. 128 КК України як необережне тяжке тілесне ушкодження, а винуватість доведеною. 
Так, згідно ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному, суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
З огляду на встановлені під час судового розгляду дані про особу обвинуваченого та тяжкість і обставини скоєних злочинів, які не оспорюються сторонами справи, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, необхідного для виправлення останнього та попередження вчинення нових злочинів в межах санкції ст. 128 КК України.
При визначенні виду та розміру покарання, судом враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким умисним злочином проти життя та здоров`я особи, відповідальність за який передбачає в тому числі і у виді позбавлення волі; дані про особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, на утримані нікого не має, має постійне, зареєстроване місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить - щире каяття та беззаперечне визнання вини. Також судом приймається відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Крім того судом приймається і те, що у потерпілої сторони відсутні претензії до обвинуваченого матеріального та морального характеру, та не подано цивільний позов.
З урахуванням принципу індивідуалізації покарання та особи обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкцій ст. 128 КК України у виді позбавлення волі не в максимальних межах.
Разом з тим, судом при визначенні остаточного покарання у виді позбавлення волі визнається можливим призначити покарання без ізоляції від суспільства і застосувати до обвинуваченого положення ст. 75, 76 КК України з урахуванням всіх обставин вчинення злочину та особи обвинуваченого, а також його негативного відношення до вчиненого ним протиправного діяння.
Доля речових доказів має бути вирішена у відповідності до ст. 100 КПК України, процесуальні витрати в рамках даного кримінального провадження відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 373-374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речовий доказ, а саме відеозапис від 27.09.2025 року, який міститься на одному компакт- диску та зберігається в матеріалах кримінального провадження №12025042210001543, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2025 року – залишити в матеріалах справи.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. 
У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Головуючий суддя:         ОСОБА_1