Справа № 2-о/714/78/26
ЄУН :  714/534/26

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2026 р.   м. Герца
Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі :
головуючого-судді 	Єфтемій С.М.	
за участі: секретаря судових засідань 	Постевка Г.П.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Острицька сільська рада Чернівецької області про встановлення факту, що має юридичне значення, -
В С Т А Н О В И В :
Представник заявника, адвокат Козачук С.А. звернувся до суду із вказаною заявою в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на те, що баба заявниці ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , з яким спільно проживала до дня його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла його дружина – ОСОБА_2 , тобто баба заявниці, втім, юридично спадщину після смерті чоловіка остання не оформила, а ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла. 
За життя, ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла все своє майно заявниці. Остання, як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняла своєчасно та звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області за для її оформлення. 
Втім, через те, що за свідоцтвом про смерть, прізвище чоловіка спадкодавця зазначено як ОСОБА_4 , а у актовому записі про укладення шлюбу, в графі відомості про нареченого, останній значиться як ОСОБА_5 , нотаріусом було відмовлено заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину. 
За таких обставин, заявниця не може довести факт реєстрації шлюбу між померлою бабою ОСОБА_2 та її померлим чоловіком ОСОБА_3 , що унеможливлює оформлення спадщини. Тому, просить встановити юридичний факт того, що померла баба, ОСОБА_2 була дружиною померлого ОСОБА_3 які перебували у юридичному шлюбі.
Заявниця  ОСОБА_1  будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася. Втім, від представника останньої – адвоката Козачука С.А.., до суду надійшла заява згідно якої просив розглянути справу у їх відсутності, заявлені вимоги заявниці підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Заінтересована особа Острицька сільська рада Чернівецького району Чернівецької області будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, однак від останнього до суду надійшла письмова заява про розгляд справи у їх відсутності. Проти задоволення вимог заявника не заперечує.
Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 (згідно свідоцтва - ОСОБА_6 (російською мовою) народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Горбова Глибоцького (нині – Чернівецького) району Чернівецької області, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 11.03.1944 року.
25 вересня 1954 Горбівською сільською радою Герцаївського району Чернівецької області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_7 , 1927 року народження та ОСОБА_8 , 1934 року народження, у зв`язку із чим складено актовий запис за № 5, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 25 вересня 1954 року та Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00056651755.
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Горбова Герцаївського району Чернівецької області помер  ОСОБА_3 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше й регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
За змістом чч. 4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК (2004 року), відносини спадкування регулюються нормами ЦК (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1.01.2004) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.
На вказане звернув увагу Верховний Суд у постанові від 18 січня 2018 року по справі № 556/1354/15-ц.
Відповідно до статті 524 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Згідно статей 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.
Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Згідно із пунктом 113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.
Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.
Зазначене кореспондується з пунктами 3.3, 3.4 Розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29 січня 2009 року, якими визначено, що ЦК УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.
Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. 
За даними Горбівського старостиського округу № 2 Острицької сільської ради Чернівецького району (довідка № 258 від 13.03.2026 року), ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 , вступила в управління та володіння спадковим майном (користувався будинком для свого проживання, обробляла земельну ділянку, тощо).
Таким чином, ОСОБА_2 , фактично вступила у володіння спадковим майном після смерті чоловіка ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .
Частиною ч.1 ст. 1220 ЦК України передбачено, що внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина.
Відтак, після смерті  ОСОБА_2  відкрилася спадщина на належне їй майно.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).
Частинами 1 та 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом, має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу не заявив про відмову від неї.
За відомостями Горбівського старостиського округу № 2 Острицької сільської ради Чернівецького району, ОСОБА_2  була зареєстрована та проживала у с. Горбова Чернівецького (колишнього – Герцаївського) району Чернівецької області по день смерті – ІНФОРМАЦІЯ_2 . На час смерті останньої разом із нею в одному господарстві проживали: ОСОБА_1 – онука; її чоловік – ОСОБА_9 та їх діти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
За життя  ОСОБА_2 , на випадок своєї смерті остання заповіла ОСОБА_1 , тобто заявниці, майно яке належало спадкодавцю на день смерті, в т.ч. право на земельну частку пай, про що свідчать заповіти посвідчені службовими особами Горбівської та Острицької сільських рад Чернівецького району від 17.09.1999 р; 27.07.2018 р. та 08.07.2024 р.
Як вбачається з матеріалів спадкової справи щодо майна померлої  ОСОБА_2 , заявниця ОСОБА_1 01 грудня 2025 року звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Єнакаке Ю.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_2 .
Однак, постановою нотаріуса від 06 квітня 2026 року заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Підставою відмови стала відсутність належного правовстановлюючого документа та неможливість підтвердження факту перебування у зареєстрованому шлюбі між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Розбіжність полягає в тому, що у свідоцтві про одруження прізвище нареченого вказано як ОСОБА_5 , тоді як за свідоцтвом про смерть прізвище померлого зазначено як « ОСОБА_3 .
Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Юридичні факти це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Зі змісту ч. 2 ст. 315 ЦПК України слідує, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Встановлення факту родинних відносин між дружиною чи чоловіком чинним законодавством не передбачено, оскільки між ними не має кровного споріднення, для них може мати правове значення встановлення факту реєстрації шлюбу чи факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у відповідних випадках.
Відповідно п.п. 10, 18 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року, суди можуть встановлювати факти реєстрації шлюбу, якщо в органах реєстрації актів громадського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадського стану. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв`язку із встановленням судом фактом.
Звертаючись до суду із вказаною заявою, заявниця послалася на неможливість вирішення у позасудовому порядку питання усунення розбіжностей у документах у зв`язку із смертю спадкодавців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що відповідно є перепоною для оформлення ним спадщини.
За даними погосподарської книги щодо домоволодіння розташованого у с. Горбова Чернівецького (колишнього – Герцаївського) району Чернівецької області особовий рахунок НОМЕР_5 , вбачається, що головою двору записаний ОСОБА_7 , який проживає разом із дружиною – ОСОБА_2 .
Оцінюючи вищенаведені докази у своїй сукупності, суд вважає встановленим, що в офіційних документах померлого ОСОБА_3 , іноді помилково зазначено його прізвище як « ОСОБА_7 . 
Ураховуючи вищенаведені докази по справи у їх сукупності та взаємозв`язку, зважаючи на співзвучність у розмовному мовленні прізвища « ОСОБА_12 » та « ОСОБА_13 », беручи до уваги письмові докази щодо народження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , місце та дата народження останніх які повністю збігаються із іншими правовстановлюючими документами, дані про місце проживання подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , то суд доходить висновку про підтвердження факту, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 була дружиною ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , які перебували у юридичному шлюбі, зареєстрованому 25 вересня 1954 року Горбівською сільською радою Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 05.
Приймаючи до уваги, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного юридичного факту, то він має бути встановлений в судовому порядку, який в силу ст. 5 ЦПК України з урахуванням зазначених об`єктивних перешкод для заявника буде ефективним способом захисту його порушеного права, а відтак його вимоги підлягають задоволенню.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 247, 258, 263-265, 273, 294, 315 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В :
Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 була дружиною ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та перебували у юридичному шлюбі, зареєстрованому 25 вересня 1954 року Горбівською сільською радою Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 05.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом 30-и днів з дня його проголошення, а у разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлено «14» липня 2026 року.

Суддя: