З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.09.2026 | Справа №607/16306/26 Провадження №2/607/6773/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М., за участю секретаря судового засідання Козак О.Є., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ТАЙГЕР-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ТАЙГЕР-ФІНАНС» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , просить стягнути із відповідача в свою користь заборгованість за кредитним договором №31963298 від 25.08.2024 у розмірі 19130 грн.
Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «Фінансова Компанія «ТАЙГЕР-ФІНАНС» та ОСОБА_1 25.08.2024 уклали Кредитний договір (оферти) №31963298, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит у розмірі 4000 грн. 
ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 19130,00 грн.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.07.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач в судове засідання свого представника не направив, звернувся в суд із заявою, в якій просив розглядати справу в його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття його в судове засідання не повідомив. 
Тому, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд постановив проводити заочний розгляд справи.
ТОВ «Фінансова Компанія «ТАЙГЕР-ФІНАНС» та ОСОБА_1 25.08.2024 уклали Кредитний договір (оферти) №31963298, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит у розмірі 4000 грн на 360 днів.
Сторони погодили графік платежів.
Договір підписано одноразовим ідентифікатором pre60wbj, який 25.08.2024 було надіслано на номер телефону НОМЕР_1 .
ТОВ «Фінансова Компанія «ТАЙГЕР-ФІНАНС» та ОСОБА_1 24.09.2024 уклали угоду про внесення змін до договору про споживчий кредит.
Відповідно до довідок ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» про проведення платіжних операцій на підставі договору про переказ коштів було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 25.08.2024 11:00:04 на суму 4000,00 грн, номер картки НОМЕР_2 , призначення платежу: Видача за договором кредиту №31963298.
Як видно із довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №31963298 від 25.08.2024, заборгованість відповідача становить: 19130,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4000,00 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 13130,00 грн, прострочена заборгованість за штрафами становить - 2000,00 грн.
Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку.
Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 зазначив, що кредитний договір, підписаний одноразовим ідентифікатором, є належним чином укладеним, якщо підтверджено використання такого способу підписання та досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Судом встановлено, що ТОВ «Фінансова Компанія «ТАЙГЕР-ФІНАНС» та ОСОБА_1 25.08.2024 уклали Кредитний договір (оферти) №31963298, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит у розмірі 4000 грн строком на 360 днів.
ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у загальному розмірі 4000 грн, що підтверджується інформацією надавача платіжних послуг.
Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит, позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. При цьому неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) таких зобов`язань, підлягають списанню кредитодавцем.
Оскільки заявлена позивачем сума 2000 грн є штрафом за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним у період дії воєнного стану, зазначена сума відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України не підлягає стягненню з відповідача.
Посилання позивача на положення Закону України №3498-IX від 22.11.2023 щодо можливості нарахування неустойки за договорами споживчого кредитування суд не приймає, оскільки зазначені положення не скасовують та не змінюють пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який безпосередньо регулює наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань за кредитними договорами у період дії воєнного стану. Отже, нарахований позивачем штраф за прострочення виконання кредитного зобов`язання не підлягає стягненню.
Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18).
Суду не надано доказів повернення відповідачем заборгованості у розмірі 4000 гривень за тілом кредиту та 13130 грн відсотків, разом - 17130 гривень, а тому, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо стягнення заборгованості за кредитом у цьому розмірі.
Позивач поніс судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 гривень. 
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.
На підтвердження понесення зазначених витрат позивачем надано договір про надання правової допомоги від02.07.2025, акт наданих послуг №2083 від 28.05.2026, детальний опис наданих послуг, ордер АО «Аполегет».
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову та значення справи для сторін, поведінку сторін під час розгляду справи, а також дії сторін щодо досудового врегулювання спору та мирного врегулювання спору під час розгляду справи.
Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначила, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат, тобто встановлення їх дійсності та необхідності, а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
При цьому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.
Судом установлено, що відповідно до детального опису наданих адвокатом послуг, адвокатом надано, серед іншого, такі послуги: усна консультація Клієнта, щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором, 0 год. 30 хв., ознайомлення з матеріалами кредитної справи 2 год. 00 хв., погодження правової позиції Клієнта у справі 0 год. 30 хв.
Разом із тим матеріалами справи не підтверджено фактичне надання зазначених послуг саме у зв`язку з розглядом цієї справи, її необхідність та обумовленість окремо від інших заявлених послуг. Зміст та характер цієї послуги також свідчать про те, що відповідні дії за своїм змістом охоплюються підготовкою позовної заяви та не потребують окремого відшкодування.
Крім того, заявлена вартість складання позовної заяви у розмірі 8000 грн не відповідає критеріям розумності та співмірності з огляду на характер спору, його складність, обсяг матеріалів справи та характер виконаної представником роботи.
При визначенні розміру витрат, що підлягають відшкодуванню, суд також враховує, що справа стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, не є складною за своїм характером, не потребувала значного обсягу доказування чи проведення експертиз, а заявлені до відшкодування витрати повинні відповідати фактичному обсягу та складності наданої правничої допомоги.
За таких обставин суд доходить висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн є завищеними та не відповідають критеріям реальності, необхідності, обґрунтованості, розумності та співмірності.
Водночас суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають відшкодуванню, витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн, та судовий збір у розмірі 2662,40 грн, разом - 7 662,40 грн.
Судом задоволено позов на суму 17130 грн із 19130 грн, що становить 89,55 %. В силу статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 6861,21 (89,55 % 7662,40) гривень судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам.
На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81, 141, 258, 259, 264, 265, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково. 
Стягнути із ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ТАЙГЕР-ФІНАНС» 17130 гривень заборгованості за кредитним договором №31963298 від 25.08.2024 та 6861 гривень 21 копійку судових витрат. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ТАЙГЕР-ФІНАНС», адреса: 79000, м. Львів, вул. Смаль Стоцького 1, 28 корпус ЄДРПОУ 43561909.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 , конт. тел.: НОМЕР_1 e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 

Головуючий суддя | В. М. Позняк