Справа № 632/124/26
провадження № 1-кп/632/115/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2026 року м. Златопіль

Златопільський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025226120000114 від 08 грудня 2025 року щодо  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слобожанське Балаклійського району Харківської області, громадянина України, у 2026 році закінчив Харківський автомобільно-дорожний фаховий коледж, має освітньо-професійний ступінь передвищої освіти – молодший бакалавр, не одружений, працює молодшим приймальником товарів магазину «Продукти-186» ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», який на утриманні неповнолітніх дітей та батьків похилого віку не має, не являється особою з інвалідністю, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий як внутрішньо-переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , 
якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 358, частиною 4 статті 358 КК України, 
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор – ОСОБА_4 ,
обвинувачений – ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, а саме, підроблення посвідчення, що є особистим документом, яке видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також використання завідомо підробленого документа за таких обставин.
Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» (далі - Закону), кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. 
За частиною 4 статті 15 вказаного Закону особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, відповідну підготовку в акредитованому закладі або самостійно опанувати зміст теоретичного модуля типової навчальної програми з урахуванням категорій транспортних засобів та пройти відповідну підготовку з практичного керування в акредитованому закладі або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до положень частини 8 статті 15 цього ж Закону, теоретичний і практичний іспити для отримання права на керування транспортними засобами відповідної категорії складаються в територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України, та в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. 
В свою чергу за частиною 9 статті 15 зазначеного Закону, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, в листопаді 2023 року( точної дати та часу не встановлено), у обвинуваченого ОСОБА_3 , який перебував вдома у квартирі АДРЕСА_3 , виник протиправний умисел, спрямований на виготовлення підробленого посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, а саме: водійського посвідчення на право керування транспортними засобами категорії «В», всупереч нормам законодавства. 
Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на виготовлення завідомо підробленого посвідчення, обвинувачений ОСОБА_3 , скориставшись мобільним застосунком «Instagram», знайшов оголошення про виготовлення водійських посвідчень та зв`язавшись через месенджер «Telegram» iз невстановленою особою, вступив з нею в попередню змову, узгодив виготовлення водійського посвідчення на своє ім`я, при цьому, усвідомлюючи, що він не проходив установленого законом порядку отримання посвідчення водія відповідно до «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортним засобом», затвердженого постановою КМУ від 08 травня 1993 року № 340 (далі - Положення), яке видається установою, що має право видавати такі документи, і яке, відповідно до п. 2.1 «а» та п. 2.4 Правил дорожнього руху України (які діють з 01 січня 2002 року зі змінами), водій повинен мати при собі та пред`явити для перевірки на вимогу поліцейського, останній надіслав необхідні для виготовлення такого посвідчення власні анкетні дані, зокрема - власну фотографію, власні паспортні дані та РНОКПП, а також зразок власного підпису, виконавши частину дій для вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою у групі із невстановленою особою у частині виготовлення підробленого посвідчення.
У подальшому невстановлена особа, в невстановлені дату, час та місце, діючи за попередньою змовою в групі із обвинуваченим ОСОБА_3 , використовуючи анкетні дані, попередньо надіслані останнім, внесла неправдиві відомості до посвідчення водія України серійний номер НОМЕР_1 від 19 грудня 2023 року, орган видачі – територіальний сервісний центр № 8041, видане на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підробивши посвідчення, яке обвинувачений ОСОБА_3 отримав від невстановленої особи у поштовому відділенні № 2 «Нова Пошта», розташованому за адресою: Харківська область, Ізюмський район, місто Балаклія, площа Тараса Шевченка, 11, зробивши, в свою чергу, готівковий переказ у розмірі 8000 гривень, з метою подальшого використання для забезпечення можливості керувати транспортирним засобом. 
Отримавши підроблене посвідчення водія, обвинувачений ОСОБА_3 зберігав його при собі, усвідомлюючи його підробленість та незаконність походження.
Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення-злочин, передбачений частиною 3 статті 358 КК України, а саме, підроблення посвідчення, що є особистим документом, яке видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що він не проходив установленого законом порядку отримання посвідчення водія, залишив зазначене посвідчення при собі та умисно почав використовувати його як документ, що надає право на керування транспортними засобами та як документ, що посвідчує особу. Зокрема, 08 грудня 2025 року близько 10 год. 47 хв. обвинувачений ОСОБА_3 , рухаючись по вулиці Єдності в м. Златопіль Лозівського району Харківської області на легковому автомобілі марки «ВАЗ» моделі «2101» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , був зупинений, на підставі пункту 2 частини 1 статті 32 Закону України «Про Національну поліцію», поблизу будинку № 5 по вул. Єдності в м. Златопіль Лозівського району Харківської області екіпажем СРПП ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області.
Після зупинки транспортного засобу, у тому ж місці та без відриву в часі, на законну вимогу поліцейських СРПП ВП № l Лозівського РВП ГУНП в Харківській області пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, на підставі частини 1 статті 32 та пункту 3 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», обвинувачений ОСОБА_3 , достовірно знаючи про наявність у нього завідомо підробленого посвідчення водія серії НОМЕР_1 , вирішив його використати та пред`явити працівникам поліції, які здійснювали свої службові обов`язки під час патрулювання Лозівського району Харківської області, в якості офіційного.
Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на використання завідомо підробленого посвідчення, обвинувачений ОСОБА_3 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 19 грудня 2023 року на ім`я « ОСОБА_3 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його особистою фотографією, з відкритою категорією «В», отримане ним всупереч Положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, є підробленим, використав завідомо підроблений вищезазначений документ, надавши вищевказаним працівникам СРПП ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області для перевірки наявного у нього посвідчення.
Отже, обвинувачений ОСОБА_3 у зазначений вище період часу виконав yci дії, які вважав за необхідне для використання ним завідомо підробленого офіційного документа-посвідчення водія, бланк якого з серійним номером НОМЕР_1 , виданий 19 грудня 2023 року в ТСЦ 8041 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника – України. 
Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення-проступок, передбачений частиною 4 статті 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду (щодо дослідження доказів).

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 не оспорював фактичні обставини кримінальних правопорушень (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінальних правопорушень), які викладені в обвинувальному акті. При цьому зазначив, що не оспорює правову кваліфікацію кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, свої інтереси вважав необхідними захищати самостійно, повністю визнає свою провину.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, що у листопаді 2023 року, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 , вирішив придбати посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В», усвідомлюючи, що встановленого законом порядку його отримання не проходив. При цьому пояснив, що на той час перебував у складних життєвих обставинах, пов`язаних із початком повномасштабної збройної агресії та воєнними подіями, у зв`язку з чим не мав реальної можливості пройти відповідне навчання та у встановленому законом порядку отримати посвідчення водія. Саме з цих причин, за його словами, він вирішив скористатися можливістю придбати посвідчення водія поза встановленою законом процедурою. З цією метою через мобільний застосунок «Instagram» знайшов відповідне оголошення, після чого за допомогою месенджера «Telegram» зв`язався з невстановленою особою, з якою домовився про виготовлення посвідчення водія на своє ім`я. Для цього надіслав свої анкетні дані, фотографію, паспортні дані, РНОКПП та зразок підпису. У подальшому у поштовому відділенні № 2 «Нова Пошта», розташованому за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Балаклія, пл. Тараса Шевченка, 11, отримав посилку із завідомо підробленим посвідченням водія серії НОМЕР_3 від 19 грудня 2023 року, виданим нібито ТСЦ № 8041, оформленим на його ім`я, за яке сплатив готівковим переказом 8000 гривень. Після отримання зазначеного посвідчення зберігав його з метою подальшого використання під час керування транспортними засобами.
Крім того, обвинувачений пояснив, що, достовірно знаючи про підроблений характер зазначеного посвідчення водія, пред`явив його уповноваженим особам. Так, 08 грудня 2025 року близько 10 год. 47 хв., керуючи автомобілем «ВАЗ 2101» по вул. Єдності в м. Златопіль Лозівського району Харківської області, був зупинений працівниками поліції, яким на їх законну вимогу пред`явив зазначене посвідчення як офіційний документ.
Обвинувачений висловив щире каяття, зазначив, що шкодує про вчинене та засуджує свої дії, зробив відповідні висновки і запевнив суд, що надалі подібного не повторить. З розміром судових витрат у сумі 2674 грн. 20 коп. згоден.
Показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 не оспорював фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, а також не оспорював кваліфікацію кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, вислухавши думку прокурора та обвинуваченого, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження без дослідження доказів у повному обсязі, обмежившись допитом обвинуваченого, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку. 
Отже, у межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за згодою учасників судового провадження, суд, визнав доцільним розгляд кримінального провадження здійснити в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений та висновки суду.

Визнавши покази обвинуваченого ОСОБА_3 належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні, приймаючи до уваги, що останній не піддає сумніву фактичні обставини справи, правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у висунутому йому обвинуваченні доведеною повністю.
Отже, суд доходить до переконання про правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за частиною 3 статті 358 КК України – підроблення посвідчення, що є особистим документом, яке видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, вчинене за попередньою змовою групою осіб та за частини 4 статті 358 KK України – використання завідомо підробленого документа.

ІV. Мотиви суду при призначенні покарання

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Відтак, призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, зокрема, що обвинувачений ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 12 КК України вчинив нетяжкий злочин та кримінальний проступок, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. 
Вивченням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він у 2026 році закінчив Харківський автомобільно-дорожний фаховий коледж, має освітньо-професійний ступінь передвищої освіти – молодший бакалавр, офіційно працює на посаді молодшого приймальника товарів магазину «Продукти-186» ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», не одружений, на утриманні малолітніх дітей та батьків похилого віку не має, раніше не судимий, на обліку у лікарів-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. За місцем проживання у м. Златопіль Лозівського району Харківської області, відповідно до документів, що характеризують особу ОСОБА_3 , він зарекомендував себе позитивно, громадського порядку не порушував, скарг та заяв щодо нього до органів поліції не надходило. З довідки-характеристики Балаклійської міської ради Харківської області вбачається, що за час проживання у с. Слобожанське ОСОБА_3 зарекомендував себе добре, із сусідами підтримує дружні відносини, у побуті поводиться гідно, спиртними напоями не зловживає. Відповідно до характеристики ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», ОСОБА_3 працює у магазині «Продукти-186» на посаді молодшого приймальника товарів з 17 квітня 2025 року. До виконання своїх посадових обов`язків ставиться сумлінно, відповідально та дисципліновано, функціональні обов`язки виконує у повному обсязі, шанобливо ставиться до адміністративного апарату, до критики ставиться конструктивно та удосконалює свої професійні навички.
Згідно із ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає щире каяття обвинуваченого.
Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, які обтяжує покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.
Згідно із висновком досудової доповіді органу пробації та витягу з оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення: ризик скоєння повторного кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_3 є середнім, ризик небезпеки для суспільства є середнім. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_3 , його спосіб життя, результати оцінки ризиків, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства. Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, можливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Отже, вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд з урахуванням наведеного, зокрема, вчинення кримінального проступку та нетяжкого злочину, даних, які характеризують обвинуваченого, наявності обставини, які пом`якшує покарання обвинуваченого та відсутністю обставин, які обтяжують покарання, доходить висновку, щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах визначених законом санкцій, передбачених частиною 3 статті. 358 КК України та частиною 4 статті 358 КК України.
При визначені остаточного покарання, суд вважає необхідним застосувати положення ч. 1 ст. 70 КК України, а саме принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між інтересами суспільства, що підлягають захисту, та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не знаходить, у зв`язку з тим, що судом встановлена лише одна обставина, що пом`якшують покарання обвинуваченого. Підстав для визнання будь-яких інших обставин такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують суспільну небезпеку обвинуваченої та вчиненого ним кримінальних правопорушень, окрім тієї, що наведена вище, суд не вбачає. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вирішуючи питання про можливість застосування статті 75 КК України, суд приймає до уваги, позицію Верховного Суду викладену у постанові від 07 листопада 2018 року по справі № 297/562/17, а саме, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання відбувати реально або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.
Отже, оцінуючи конкретні обставини справи, що характеризують вчинені протиправні діяння, наслідки, які настали, дані про особу обвинуваченого наведені вище, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінальних правопорушень, суд доходить висновку щодо можливості виправлення обвинуваченого без відбування покарання реально, тобто із призначенням останньому покарання із застосуванням статті 75 КК України, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання із випробуванням на строк, достатній для того, щоб він довів своє виправлення, та покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК України, що буде справедливим та достатнім для досягнення мети покарання. Також суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 
На переконання суду, таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для досягнення мети покарання, визначеної кримінальним законом.
V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України. 
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерту, в сумі 2674 грн. 20 коп., відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути на користь держави з ОСОБА_3 .
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні не обирався, за відсутністю клопотань сторони обвинувачення, суд не вбачає підстав для обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 366-368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд, - 
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень — злочину та кримінального проступку, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, і призначити йому покарання:
- за частиною 3 статті 358 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки;
- за частиною 4 статті 358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі строком на 2(два) роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Встановити ОСОБА_3 іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі пунктів 1, 2 частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в загальному розмірі 2674 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири) грн. 20 (двадцять) коп.
Речові докази по кримінальному провадженню: 
1) посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 19 грудня 2023 року на ім`я « ОСОБА_3 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його особистою фотографією, з відкритою категорією «В» – зберігати в матеріалах кримінального провадження;
2) DWD диск з наявними на ньому відеозаписами – зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Златопільський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. 

Суддя: | | ОСОБА_1