ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 вересня 2026 року справа №200/5761/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Сіваченка І.В. , Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 р. у справі № 200/5761/25 (головуючий І інстанції Аканов О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування постанови про відмову у здійсненні страхових виплат,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач, ГУПФУ), в якому просила: 
-визнати протиправним та скасувати постанови №5001-93984360/5001-93984360-2025-2 від 04.07.2025 про відмову у здійсненні страхових виплат;
-зобов`язати з урахуванням висновків суду у справі розглянути повторно заяву від 27.06.2025 про призначення щомісячних соціальних виплат згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року задоволено позов, а саме суд:
Визнав протиправним та скасував постанову Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Україна, 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, пл.Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) №5001-93984360/5001-93984360-2025-2 від 04.07.2025 про відмову у здійсненні страхових виплат ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Україна, 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, пл.Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) розглянути повторно заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) від 27.06.2025 про призначення щомісячних соціальних виплат згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", з урахуванням висновків суду у справі.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Україна, 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, пл.Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в наслідок порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позову. 
В обґрунтування зазначено наступне.
Суд не врахував, що норми частин 1, 2 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» регулюють право на одержання щомісячних страхових виплат у разі смерті потерпілого щодо страхових випадків, які виникають станом на сьогоднішній день.
Вимогами частини 1 статті 35 Закону № 1105, передбачено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.
Враховуючи норми діючого Закону № 1105, право на одержання щомісячних страхових виплат мають особи, які на день смерті потерпілого вже мали статус непрацездатної особи передбаченої частиною 1 статті 35 Закону № 1105, а не з досягненням особою пенсійного віку передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У випадку з позивачем, на день смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дружина - ОСОБА_1 скористалася своїм правом на отримання відшкодування шкоди в разі втрати годувальника як дружина померлого, яка не працює та доглядає дитину померлого годувальника - до досягнення нею 8 років. Інших підстав для отримання відшкодування шкоди у позивача не було.
Досягнення позивачем пенсійного віку не є підставою для повторного призначення щомісячних страхових виплат, оскільки право на отримання страхових виплат по втраті годувальника визначається на дату смерті потерпілого.
Таким чином, оскільки на день смерті від нещасного випадку ОСОБА_2 у 1998 році діяли Правила відшкодування шкоди, а Закон № 1105 набув чинності 01.01.2023, враховуючи незворотність дії Закону та іншого нормативно-правового акта в часі, Головне управління вважає постанову № 5001-93984360/5001-93984360-2025-2 від 04.07.2025 про відмову у здійсненні страхових виплат ОСОБА_1 законною.
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області діяло виключно в межах, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством України, тому протиправність в діях Головного управління відсутня.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 28.10.1996 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб, про що в що в книзі реєстрації укладення шлюбу зроблено запис №113. 
22.01.1998 на шахті «Гірник» ДВАТ «Курахівська» стався нещасний випадок з ОСОБА_2 , про що свідчить акт про нещасний випадок на виробництві № 6 за формою Н-1 від 22.01.1998, який затверджений керівником підприємства 23.01.1998.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть НОМЕР_4 . На час смерті ОСОБА_2 , його дружина - ОСОБА_1 не працювала, оскільки перебувала у відпустці для догляду за дитиною до трьох років.
29.01.1999 ДВАТ "Курахівська" прийнято наказ про виплату відшкодування матеріального збитку в зв`язку зі смертю годувальника по 100 грн.72 коп. кожному: дружині - ОСОБА_1 , враховуючи з 16.11.1998 по 10.09.2004 (до виповнення доньці ОСОБА_4 8-річного віку); сину - ОСОБА_5 , з 16.11.1998 до 11.06.2005, тобто до виповнення 18 років; доньці - ОСОБА_4 ; з 16.11.1998 до 10.09.2014, тобто до виповнення 18 років.
Висновком Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи спецневрологічна МСЕК від 11.03.2002 № 646 встановлено причинно-слідчий зв`язок між смертю та трудовим каліцтвом ОСОБА_2 
01.04.2001 справа про виплати померлого ОСОБА_2 була передана для продовження виплат до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селидове.
Здійснення щомісячних страхових виплат по втраті годувальника дружині померлого ОСОБА_1 було припинено у зв`язку із досягненням донькою ОСОБА_4 8 років та виходом позивача на роботу. 
У подальшому страхові виплати дітям померлого здійснювалися до досягнення ними 23 років.
27.06.2025 до Головного управління звернулась ОСОБА_1 із заявою про призначення щомісячних страхових виплат згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції Закону від 21.09.2022 №2620-ІХ) та надала Акт про нещасний випадок на виробництві, складений на ОСОБА_2 (Акт Н-1 від 22.01.1998 № 6).
Рішенням №5001-93984360/5001-93984360-2025-2 від 04.07.2025 відповідачем відмовлено позивачу у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг у зв`язку з відсутністю інформації, що підтверджує право на страхову виплату, а саме через відсутність документів, які підтверджують наявність у неї стійкої втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням (Акт Н-1/П-4, виписка з акту огляду МСЕК).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
01.01.2023 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21 вересня 2022 р. № 2620- ІХ.
Відповідно до пункту 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону від 21 вересня 2022 р. № 2620-ІХ припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.
З 01.01.2023 відбулося публічне правонаступництво, тобто перехід прав та обов`язків управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, до Головного управління Пенсійного Фонду України.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом №1105-XIV.
Згідно з ч.1 ст.4 Закону №1105-XIV уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.
За приписами ч.1, 3 ст.30 Закону №1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Підставою для оплати потерпілому витрат на проведення професійної реабілітації, оплати соціальних послуг, а також для здійснення страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. 
Страхові виплати складаються, зокрема, із щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата) (пункт 1 частини 7 статті 30 Закону №1105-XIV).
Згідно з ст.35 Закону №1105-XIV у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.
Непрацездатними особами, передбаченими частиною першою цієї статті, є: 1) діти, які не досягли 18 років; 2) повнолітні діти, які є здобувачами освіти за денною формою навчання (у тому числі у період між завершенням навчання в одному закладі освіти та вступом до іншого закладу освіти або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим освітньо-кваліфікаційним рівнем, за умови що такий період не перевищує чотири місяці), - до закінчення ними навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, або визнані особами з інвалідністю з дитинства; 3) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють; 4) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності.
Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.
За приписами ч.5 ст.36 Закону №1105-XIV у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються: 1) одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату; 2) одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.
Відповідно до ст.37 Закону №1105-XIV для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління заяву (у паперовій або електронній формі) про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України. Заява в електронній формі подається через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України.
За малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або інший законний представник.
Заява може бути подана до Пенсійного фонду України у формі паперового документа.
Територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі поданої в електронній або паперовій формі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій:
1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами;
2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності;
3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат;
4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат;
5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання;
6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання;
7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання;
8) даних Єдиного реєстру боржників про виплату аліментів;
9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи;
10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Потерпілий або особи, які мають право на страхові виплати, у разі відсутності необхідної інформації в державних реєстрах і базах даних мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.
За приписами ст.38 Закону №1105-XIV, територіальні органи уповноваженого органу управління розглядають справу про страхові виплати на підставі поданої в електронній або паперовій формі заяви потерпілого або заінтересованої особи і приймають відповідні рішення протягом 10 календарних днів, не враховуючи дня надходження зазначених документів.
Рішення оформлюється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та строки їх здійснення або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.
Територіальні органи уповноваженого органу управління можуть затримати страхові виплати до з`ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог.
Відповідно до статті 39 Закону №1105-XIV уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо:
1) потерпілий вчиняв дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання рекомендацій лікаря), що сприяли настанню страхового випадку;
2) роботодавець, інші органи, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілий надали уповноваженому органу управління завідомо неправдиві відомості про страховий випадок;
3) застрахована особа вчинила умисне кримінальне правопорушення, що призвело до настання страхового випадку.
Уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованій особі, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.
Таким чином, положеннями Закону № 1105-XIV встановлено два різні види одноразової грошової виплати: одноразова допомога сім`ї померлого та одноразова допомога дитині чи особам, що перебували на його утриманні.
Подібний підхід сформульований Верховним Судом, зокрема у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 360/1239/19, де Суд вказав, що законодавець чітко розмежував страхові виплати, які виплачуються сукупно на сім`ю потерпілого (100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату) та окремо кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого (20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату).
У подальшому підтримано Верховним Судом у постанові від 22 квітня 2024 року справа №420/17371/22.
З аналізу норм Закону №1105-XIV слідує висновок, що вказаними нормами врегульований порядок призначення страхових виплат потерпілим та особам, які мають право на такі виплати, а саме визначено порядок звернення таких осіб за призначенням страхових виплат з відповідною заявою, встановлено перелік документів, необхідних для розгляду заяви, порядок їх розгляду, встановлено порядок прийняття рішення за наслідками розгляду заяви та яке рішення приймається уповноваженим органом за результатом розгляду заяви про призначення страхової виплати.
Так, як зазначалось, страхові виплати позивачу виплачувались, що підтверджує відповідач.
Матеріали справи свідчать, що підставою для призначення виплат відповідачем вказано: відповідно до заяви з документами, які до неї було додано, та статті 39 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” в інших випадках, передбачених законом: Відсутність інформації, що підтверджує право на страхову виплату (документи).
Суд зазначає, що ПФУ, як орган державної влади, в силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, пенсійний орган за результатом розгляду заяви особи про призначення страхових виплат має прийняти відповідне рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення страхових виплат та надала документи які містять інформацію необхідну для здійснення призначення пенсії, яка була прийнята та зареєстрована відповідачем. 
Указана заява розглянута відповідачем.
Рішенням відповідач відмовив позивачу мотивуючи тим, що відсутня інформація, що підтверджує її право на страхову виплату (документи), що не відповідає матеріалам справи.
При цьому, рішення відповідача не містить в собі мотивування та обґрунтування підстав прийняття такого рішення. Відповідач вказавши таку підставу у рішенні як відсутність інформації, що підтверджує право на страхову виплату (документи), не конкретизував яка саме інформація та які документи відсутні.
Зазначене в даному випадку позбавляє можливості суду надати оцінку мотивам та обґрунтованості діям відповідача стосовно права позивача на отримання страхових виплат.
Суд зазначає, що після отримання заяви позивача, відповідач повинен був розглянути її та прийняти вмотивоване рішення із наданням оцінки усім документам та обставинам.
Отже, матеріали справи не містять доказів прийняття відповідачем належного рішення за результатом розгляду заяви позивача.
Отже, відповідач діяв необґрунтовано, та без додержання вимог до відповідного рішення органу.
Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29 травня 2018 року у справі № 800/341/17 (9991/944/12) і від 12 листопада 2019 року у справі № 9901/21/19 зазначила, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, колегія суддів вважає правильним висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача розглянути повторно заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) від 27.06.2025 про призначення щомісячних соціальних виплат згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", з урахуванням висновків суду у справі.
За положенням ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст. 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 р. у справі № 200/5761/25- залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 р. у справі № 200/5761/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 03 вересня 2026 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Сіваченко

А.В. Гайдар