КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
13 липня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/5024/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В., 
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Калініна Сергія Костянтинович, в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Яготинського районного суду Київської області в складі судді Кисіль О. М.
від 06 жовтня 2025 року
у цивільній справі № 382/946/25 Яготинського районного суду Київської області
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У С Т А Н О В И В:
В травні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулось в суд з позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 31 976 грн 07 коп., судовий збір та витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.07.2024 між позивачем та відповідачем за допомогою інформаційно-комунікаційної системи було укладено Кредитний договір (оферти) № 17.07.2024-100000200 (кредитної лінії). Відповідно до умов вказаного договору, позичальнику було надано кредит у розмірі 12 000 грн строком на 140 днів із датою повернення 03.12.2024. Сторони погодили фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 1 % за кожен день користування кредитом, при цьому денна процентна ставка із розрахунку загальних витрат становила 0,87 %. Також умовами договору було передбачено сплату разової комісії, пов`язаної з наданням кредиту, в розмірі 20 % від його суми, що дорівнює 2 400 грн та обліковується в день видачі коштів. Позивач вказував, що свої зобов`язання виконав повністю, перерахувавши кошти на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_5 за допомогою інтернет-еквайрингу LiqPay, що підтверджується квитанцією від 17.07.2024. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, станом на 03.12.2024 утворилась заборгованість у загальному розмірі 31 796 грн 07 коп., яка складається з простроченого тіла кредиту в сумі 11 967 грн 29 коп., заборгованості по процентах у сумі 13 403 грн 36 коп., залишку комісії в розмірі 425 грн 42 коп., а також неустойки, нарахованої за кожен день неналежного виконання зобов`язань, у розмірі 6 000 грн. При цьому позивач зазначив, що відповідач вчинив дії, спрямовані на визнання боргу, здійснивши часткову сплату заборгованості на суму 2 700 грн від 29.07.2024 та 2 662 грн 71 коп. від 09.08.2024.
Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» 31 976 грн 07 коп. заборгованості за кредитним договором від 17.07.2024, а також 2 422 грн 40 коп. судових витрат, сплачених позивачем та 1 500 грн витрат на правничу допомогу.
В апеляційній скарзі адвокат Калінін С. К., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.
Апелянт зазначає, що первісним кредитором не було проведено належної ідентифікації позичальника в інформаційних системах, а наданий пдф-файл під назвою «3.pdf» містить текст зовсім іншого договору № 131055 від 12.02.2024. Звертає увагу на те, що файл пропозиції на сайті центрального засвідчувального органу не містить електронних підписів сторін, а повідомлення ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» та квитанція № 455021365 не є належними первинними розрахунковими документами через відсутність відміток банку про час прийняття платежу. Скаржник наголошує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відображає лише загальні суми без деталізації періодів нарахування процентів, що позбавляє можливості перевірити його правильність. Також зазначає, що стягнення неустойки в розмірі 6 000 грн 00 коп. суперечить імперативним вимогам пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який звільняє позичальників від обов`язку сплати пені та штрафів під час дії воєнного стану. Додатково вказує, що суд першої інстанції з порушенням процесуальних строків прийняв ключові докази у вигляді Log File та договору еквайрингу, які безпідставно долучено позивачем лише разом із відповіддю на відзив. 
У поданому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Споживчий центр» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним.
Зазначає, що між сторонами було правомірно укладено кредитний договір в електронній формі, яка за правовими наслідками прирівнюється до письмової. Звертає увагу на те, що відповідач пройшов багатофакторну автентифікацію за допомогою Системи BankID Національного банку України, що забезпечило його однозначну ідентифікацію. Позивач наголошує, що документи були підписані відповідачем шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора «E569», надісланого в смс-повідомленні на його особистий фінансовий номер телефону НОМЕР_1 , належність якого скаржник не заперечує. Зазначає, що факт видачі кредитних коштів у розмірі 12 000,00 грн на картку № НОМЕР_5 підтверджується квитанцією № 455021365 від 17.07.2024 через сервіс інтернет-еквайрингу LiqPay. Звертає увагу на те, що відповідач вчинив конклюдентні дії, які свідчать про повне визнання ним боргу, оскільки здійснив часткову сплату заборгованості за договором на суму 2 700 грн від 29.07.2024 та 2 662,71 грн від 09.08.2024. Позивач наголошує, що нарахування неустойки є законним, оскільки на підставі змін, внесених Законом України № 3498-IX від 22.11.2023, кредиторам дозволено здійснювати нарахування пені за договорами, укладеними після 24.01.2024, а норми Закону України «Про споживче кредитування» є спеціальними та мають пріоритет над Цивільним кодексом України.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже розгляд даної справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги на рішення суду від 20.10.2025 в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітами про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження до електронного кабінету та на електрону пошту позивача та представника відповідача. 
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 17.07.2024 укладено Кредитний договір (оферти) № 17.07.2024-100000200. 
За листом ТОВ «СМ УНІВЕРСАЛ» встановлено, що згідно даних системи на номер абонента НОМЕР_2 17.07.2024 о 06:25:05 було доставлено SMS- повідомлення з текстом: «Код підтвердження: А569 для паспорту НОМЕР_3 для договору», та згідно з чим вчинені дії відповідачем при укладенні електронного кредитного договору (а.с. 69-71).
Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі - 12 000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 17.07.2024, строком на 140 днів. 
Відповідно до Договору від 17.07.2024 та квитанції про перерахунок коштів Кредитодавцем надано ОСОБА_1 кредит у розмірі 12 000 грн строком на 140 днів, ОСОБА_1 17.07.2024 отримано кредитні кошти у розмірі 12 000 грн. 
За договором про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024, встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» на підставі даного договору здійснює перерахунки коштів через ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (а.с. 74-78).
ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на 03.12.2024, утворилась заборгованість у розмірі 31 796,07 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11 967,29 грн, по процентам - в розмірі 13 403,36 грн, з комісії - 425,42 грн, по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 6 000,00 грн (а.с. 10-24).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було правомірно укладено кредитний договір в електронній формі, умови якого позивач виконав у повному обсязі, натомість відповідач свої зобов`язання належним чином не здійснював. Встановивши, що відповідач пройшов електронну ідентифікацію за допомогою системи BankID та акцептував умови пропозиції шляхом введення одноразового ідентифікатора, надісланого на його мобільний номер, суд дійшов висновку про чинність та обов`язковість договору для виконання сторонами. На підставі дослідженої квитанції про перерахування коштів через платіжну систему, суд констатував факт реального отримання позичальником суми кредиту в розмірі 12 000,00 грн. Встановивши, що станом на 03.12.2024 утворилася прострочена заборгованість, а також зважаючи на здійснення відповідачем відображених у фінансових реєстрах часткових платежів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення тіла кредиту, процентів, комісії та неустойки та визнав доведеним розмір заявленої заборгованості в сумі 31 796,07 грн.
Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов'язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку (фінансової установи) на пред`явлення будь-якої вимоги.
Судом встановлено факт укладення 17.07.2024 кредитного договору № 17.07.2024-100000200, який підписано сторонами в електронній формі шляхом введення відповідачем одноразового ідентифікатора «E569», надісланого в смс-повідомленні на його фінансовий номер телефону НОМЕР_1 . Зазначене повністю прирівнюється до письмової форми правочину. 
Відхиляючи доводи апелянта про відсутність його вільної волі на укладення договору, колегія суддів наголошує, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 не заперечував належності йому вказаного номера телефону та банківської картки, як і не заперечував самого факту отримання грошових коштів. Авторизація в системі та введення отриманого коду створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме позичальником, а просте заперечення процесуальної належності скриншотів та Log File без надання доказів несанкціонованого доступу третіх осіб до засобів автентифікації не може слугувати підставою для спростування дійсності правочину (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19). Крім того, волевиявлення на укладення та визнання умов договору підтверджується конклюдентними діями відповідача, який здійснив часткові платежі для погашення боргу на загальну суму 5 362,71 грн. За змістом статті 204 ЦК України в цивільних правовідносинах діє презумпція правомірності правочину, яка відповідачем не спростована. 
Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність факту видачі кредиту через вади платіжних документів, колегія суддів зазначає, що на підтвердження перерахування коштів надано звіт платіжного оператора про успішне безготівкове зарахування суми 12 000 грн на платіжну картку відповідача № НОМЕР_5 через інтернет-еквайринг LiqPay. Відповідно до Закону України «Про платіжні послуги», документи платіжних систем містять повну інформацію про платіжну операцію та є належними доказами її виконання. Оскільки сам відповідач, не заперечуючи як факту отримання грошових коштів так і належності банківського рахунку, не спростував факту отримання вказаної суми та не надав власної банківської виписки про рух коштів, яка б свідчила про незарахування грошей, колегія суддів за стандартом більшої переконливості визнає факт надання кредиту доведеним (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). 
Аналізуючи умови договору в частині нарахування комісії, пов`язаної з наданням кредиту, в розмірі 20% від суми позики, що становить 2 400 грн, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про її стягнення у несплачені частині (425 грн 42 коп.) законними та обґрунтованими. Зазначений платіж за своєю економічною сутністю є разовою платою за надання кредиту, яка нараховується та обліковується одноразово в день видачі коштів фінансовою установою. Вказана умова була чітко погоджена сторонами у графіку платежів та самому тексті акцепту, підписаному відповідачем. Цей вид комісії повністю відповідає вимогам статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки входить до загальних витрат за споживчим кредитом як плата за первинне надання фінансової послуги, та не є забороненою законом щомісячною комісією за поточне обслуговування чи управління кредитом, яка б створювала безпідставний дисбаланс прав на шкоду споживачу. Тому сума залишку комісії підлягає стягненню. 
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності стягнення з відповідача неустойки (пені) в розмірі 6 000 грн. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Вказані норми кодексу є імперативними захисними заходами, спрямованими на захист майнових інтересів усіх категорій споживачів у особливий період. Посилання позивача на зміни, внесені Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 до Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів відхиляє, оскільки пріоритет у застосуванні має норма права, що міститься в ЦК України, як основному акті цивільного законодавства. З огляду на це, нарахування та стягнення неустойки за прострочення зобов`язань, що мало місце в період дії воєнного стану, суперечить чинному законодавству, тому в задоволенні позову в частині стягнення 6 000 грн неустойки слід відмовити. 
Таким чином, оскільки судом ухвалено рішення про повне задоволення позовних вимоги, зважаючи на встановлені обставини часткової безпідставності позовних вимог, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з підстав визначених статтею 376 ЦПК України у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи, із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 967 грн 29 коп., процентами за користування кредитом у розмірі 13 403 грн 36 коп. та комісією за надання кредиту в розмірі 425 грн 42 коп, що у загальному розмірі становить 25 796 грн 07 коп. В решті позовних вимог про стягнення неустойки в розмірі 6 000 грн слід відмовити із наведених вище підстав.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог та часткове задоволення апеляційної скарги, понесені сторонами судові витрати підлягають перерозподілу відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. 
Початковий розмір заявлених позовних вимог становив 31 796 грн 07 коп., з яких судом визнано обґрунтованими 25 796 грн 07 коп., що становить 81,13 % від ціни позову, а в задоволенні 18,87 % вимог відмовлено. Позивачем при поданні позову сплачено 2 422 грн 40 коп. судового збору, тому з відповідача на його користь підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у сумі 1 965 грн 29 коп.
Апелянтом за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3 633 грн 60 копійок, тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно успіху апеляційного оскарження (18,87 %), що становить 685 грн 66 коп. 
Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що за змістом статей 133, 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами виключно за умови надання належних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт саме адвокатом на підставі договору про надання правничої допомоги. Відповідно до положень статті 58 ЦПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу або іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення чи трудового договору, що є формою самопредставництва юридичної особи в суді. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява ТОВ «Споживчий центр» підписана та подана в порядку самопредставництва його штатним юристом, при цьому позивачем не надано жодного договору про надання професійної правничої допомоги фінансовій установі, ордера чи свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, як і не надано будь-яких доказів участі адвоката у представництві інтересів товариства. Оскільки витрати на оплату праці штатних працівників юридичної особи, які виконують свої посадові обов`язки за трудовим договором, не є витратами на професійну правничу допомогу у розумінні статті 137 ЦПК України, у стягненні з відповідача на користь позивача 1 500 грн витрат на правничу допомогу слід відмовити повністю. 
Водночас інтереси відповідача ОСОБА_1 захищав адвокат Калінін С. К. на підставі договору про надання правничої допомоги, надання послуг підтверджено актами приймання-передачі виконаних робіт, згідно з якими вартість послуг в суді першої інстанції склала 6 000 грн, а в судів апеляційної інстанції - 4 000 грн. 
Зважаючи на критерії розумності, співмірності та пропорційності розподілу судових витрат, що визначені статтею 137 та статтею 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1 132 грн 20 коп. (6 000,00 грн х 18,87 %) та за розгляд справи в апеляційному суді в розмірі 754 гривні 80 копійок (4 000,00 грн х 18,87 %). 
Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні, звільняючи учасників справи від обов`язку сплачувати один одному решту коштів. 
Здійснюючи остаточний перерозподіл шляхом взаємозаліку зустрічних грошових вимог, колегія суддів встановила, що сума судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1 965 грн 29 коп. (судовий збір). Натомість сума судових витрат, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, складається з судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 685 грн 66 коп., витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 1 132 грн 20 коп. та витрат на правничу допомогу в апеляційному суді в розмірі 754 грн 80 коп., що в загальному підсумку становить 2 572 грн 66 коп. У результаті проведення взаємозаліку, сторона позивача повинна компенсувати відповідачу різницю між цими сумами, яка становить 607 грн 37 коп. (2 572,66 грн - 1 965,29 грн).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 381, 383 ЦПК України суд, -
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу адвоката Калініна Сергія Костянтинович, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Яготинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення. 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (ЄДРПОУ 37356833) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11 967 грн 29 коп. (одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят сім гривень двадцять дев`ять копійок), процентами за користування кредитом у розмірі 13 403 грн 36 коп. (тринадцять тисяч чотириста три гривні тридцять шість копійок) та комісією за надання кредиту в розмірі 425 грн 42 коп. (чотириста двадцять п`ять гривень сорок дві копійки), а всього у загальному розмірі становить 25 796 грн 07 коп. (двадцять п`ять тисяч сімсот дев`яносто шість гривень нуль сім копійок). 
В решті позовних вимог відмовити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (ЄДРПОУ 37356833) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати, пов`язані з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 607 грн 37 коп. (шістсот сім гривень тридцять сім копійок).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов