ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6321/26 Справа № 191/844/25 | | Суддя у 1-й інстанції - Костеленко Я.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М., 
за участю секретаря судового засідання — Глущенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2026 року у складі судді Костеленко Я.Ю. у цивільній справі № 191/844/25 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, –
ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до  ОСОБА_1 на предмет вилучення в ОСОБА_1 та повернення йому безпородну собаку на кличку «Мент», порода: б/п, дата народження: 2017, масть: чорно-коричнева, стать: >, яка належить позивачеві на підставі паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 02 червня 2024 року уповноваженим лікарем ветеринарної медицини ОСОБА_3 , обґрунтовуючи це тим, що у 2022 року на територію м.Синельникове приїхали сім`ї переселенців з тваринами, які проживали в гуртожитку Синельниківського професійного ліцею по вул.Центральній. Він був знайомий із деякими сім`ями. В подальшому люди виїхали у великі міста, а собаку на кличку «Мент» залишили йому, так як у них була відсутня можливість у подальшому утриманні тварини. Собака мешкала у гаражі, який є приватною власністю позивача.
02 червня 2024 року позивач звернувся до Синельниківської дільничної лікарні ветеринарної медицини та отримав ветеринарно-санітарний паспорт на тварину серії НОМЕР_1 , виданого 02 червня 2024 року уповноваженим лікарем ветеринарної медицини ОСОБА_3 , де він був зазначений власником собаки «Мент», безпородної, 2017 року народження, чорно-коричневої масті. У паспорті наявне фото тварини, містяться відомості про щеплення проти сказу, клінічні огляди та офіційне оформлення.
24 грудня 2024 року ввечері сусідка повідомила йому, що собаку отруїли, бо у нього була жирна шерсть.
Для вирішення питання він та його сусідка ОСОБА_4 почали вживати дій щодо відновлення стану здоров`я ОСОБА_5 . ОСОБА_4 зателефонувала ОСОБА_6 , а потім, як вже позивачеві стало відомо, ОСОБА_7 та попросила поради.
Разом із сусідами вони надали Менту першу допомогу та відвели його до гаражу, де він ночував.
25 грудня 2024 року вони розгледіли, що на тварині якесь мастило, спочатку намагались вимити його самотужки, але їм це не вдалося.
26 грудня 2024 року о 14 годині 30 хвилин до них приїхала ОСОБА_8 та запропонувала свою допомогу, а саме відвезти ОСОБА_5 до клініки і викупати його у спеціальних засобах, на що він погодився, так як ОСОБА_8 позиціонує себе як ЗОО рятівник-волонтер.
Сторони домовились, що ОСОБА_8 візьме ОСОБА_5 до клініки, де йому погодились вимити шерсть, за ці процедури вони сплатять послуги самостійно шляхом перерахунку власних коштів на карточку ОСОБА_9 , а потім вона поверне собаку позивачеві.
Наступного дня вони телефонували і намагались дізнатися де ОСОБА_10 , на що ОСОБА_9 повідомила, що собака перебуває ще у лікарні. Так продовжувалось два дні, а потім ОСОБА_9 перестала зовсім відповідати на телефонні дзвінки.
ОСОБА_11 повідомляла ОСОБА_9 неодноразово про наявність власника, паспорту, але остання на вмовляння не реагувала.
По данному факту було написано звернення до Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, яке зареєстроване до СО-821 від 17 січня 2025 року.
Відповідно до листа від 30 січня 2025 року №49/13-1478 Синельниківським РУП ГУНП в ході розгляду та збору матеріалу ознак кримінального правопорушення не вбачалося та не мало підстав для реєстрації в ЄРДР. З ОСОБА_1 була проведена профілактична бесіда про недопустимість вчинення протиправних дій і заявникам повідомлено, що мають місце цивільно-правові відносини, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду.
Позивач наголошує, що ситуація дійшла до місцевого резонансу, що підтверджується перепискою у соціальних мережах, але собаку до цього часу ОСОБА_1 не повернула, що, на його думку, порушує його право власності (а.с.2-5).
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено.
Вилучено у ОСОБА_1 та повернуто ОСОБА_2 безпородну собаку по кличці «Мент», дата народження - 2017, масть чорно-коричнева, стать >, яка належить ОСОБА_2 на підставі паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 02 червня 2024 року уповноваженим лікарем ветеринарної медицини ОСОБА_3 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн (а.с.138-140).
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено безпідставне набуття права відповідачем ОСОБА_1 на безпородного собаку чорно-коричневої масті на кличку «Мент», тоді як є доведеним факт права власності позивача н зазначеного собаку паспортом серії НОМЕР_1 , виданого 02 червня 2024 року уповноваженим лікарем ветеринарної медицини ОСОБА_3 , тому позовні вимоги про витребування собаки з чужого незаконного володіння є обґрунтованими та законними. 
Не погодившись з таким рішенням суду, у травні 2026 року  ОСОБА_1 звернулася засобами поштового звязку з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с.152-154), мотивуючи це тим, що встановлення судом першої інстанції факту належності позивачеві на праві власності зазначеної собаки по кличці «Мент» на підставі ветеринарного паспорта, є помилковим, оскільки ветеринарний паспорт не є належним та допустимим доказом, який підтверджує право власності на собаку.
За рішенням Синельниківської міської ради від 02 червня 2011 року №139-9/VI затверджено Правила утримання собак, котів та інших тварин на території м. Синельниково, умовами яких передбачено належне реєстрування тварин їх власниками, про що видаються реєстраційні посвідчення, яких позивач не має.
Вважає, що позивачем не доведено право власності на безпородного собаку, 2017 року народження, чорно-коричневого кольору по кличці «Мент», а відтак, зважаючи на те, що з позовом про витребування майна з чужого володіння може звертатися лише власник майна, відсутні підстави для витребування собаки та повернення її ОСОБА_2 .
Позивач ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав, але, у вересні 2026 року в підсистемі “Електронний суд” через свого представника — адвоката Наконечну Т.М. подав письмові пояснення, де зазначив, що судом першої інстанції вірно встановлено, що собака, яка є предметом спору, належить саме йому, як це підтвердили допитані судом свідки та що підтверджується ветеринарним паспортом, виданим йому у червні 2024 року. Також його права власності на собаку не заперечувала в суді першої інстанції і відповідач, як і підтвердила факт знаходження собаки у неї. За таких обставин, в силу ст. 321,317,318,387,388 ЦК України, він має право вимагати повернення йому, як власнику собаки, з боку відповідача зазначеної тварини. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення у справі, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з ветеринарно-санітарним паспортом на тварину НОМЕР_1 , виданого 02 червня 2024 року уповноваженим лікарем ветеринарної медицини ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_1 , є власником собаки кличка Мент, безпородної, стать >, дата народження: 2017, масть: чорно-коричнева. Мається інформація про щеплення тварини проти сказу та офіційне оформлення.
З копій квитанцій, які містяться в матеріалах справи, судом першої інстанції встановлено, що на ім`я ОСОБА_12 (допомога тваринкам) та ОСОБА_1 були здійснені перекази коштів від ОСОБА_13 26.12.2024 на суму 100 грн, ОСОБА_11 26.12.2024 на суму 300,00 грн, ОСОБА_2 27.12.2024 на суму 402,01 грн, ОСОБА_14 28.12.2024 на суму 1000,00 грн, ОСОБА_15 29.12.2024 на суму 1000,00 грн, ОСОБА_16 26.12.2024 на суму 201,01 грн,
08 січня 2025 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області розглянуто звернення ОСОБА_14 щодо утримання домашніх тварин у великій кількості та жорстоке поводження з ними у будинку та на подвір`ї за адресою: АДРЕСА_2 та роз`яснено, що порушені у зверненні питання не належать до повноважень Головного управління, а розглядаються адміністративними комісіями при місцевих радах.
Листом начальника Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 30 лютого 2025 року ОСОБА_2 було повідомлено про те, що в ході розгляду та збору матеріалу ознак кримінального правопорушення не вбачалося та не мало підстав для реєстрації в ЄРДР. З гр. ОСОБА_1 була проведена профілактична бесіда про недопустимість вчинення протиправних дій і заявникам повідомлено, що мають місце цивільно-правові відносини, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду.
Також в матеріалах справи містяться скріншоти переписки в Messenger з абонентом «Тамара Анкудінова» з приводу повернення собаки «Мент» та публікації в групі «Я из Синельниково барахолка (доска обьявления) куплю, продам», в яких ОСОБА_8 не заперечує того, що собака знаходиться у неї та вона не має наміру її повертати.
З рекомендацій, доданих до матеріалів справи відповідачем, з ЗооВетЦентру по утриманню собаки Мент (метис), у зв`язку зі стрижкою від 17 січня 2025 року та по лікуванню згідно з аналізом крові від 03 березня 2025 року, міститься чек з 26 грудня 2024 року по 04 березня 2025 року та копія електронного чіпу на тварину від 07 лютого 2025 року.
Також з матеріалів справи та пояснень свідків судом першої інстанції встановлено, що собака по кличці Мент був у володінні позивача ОСОБА_2 з 2022 року, який опікувався собакою, робив йому щеплення та отримав ветеринарно-санітарний паспорт на тварину.
На підтвердження факту належності позивачеві собаки суду наданий ветеринарно-санітарний паспорт на тварину НОМЕР_1 , виданого 02 червня 2024 року уповноваженим лікарем ветеринарної медицини ОСОБА_3 , в якому зазначено, що ОСОБА_2 є власником собаки кличка Мент, безпородної, стать >, дата народження: 2017, масть: чорно-коричнева. Мається інформація про щеплення тварини проти сказу та офіційне оформлення.
Відповідач ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_2 не є власником собаки, собака Мент на даний час знаходиться у інших власників, які про нього піклуються. Однак, як підтвердили свідки у судовому засіданні, ОСОБА_1 , коли забирала собаку, знала, що він належить ОСОБА_2 , саме він надавав дозвіл на те, щоб ОСОБА_1 відвезла собаку до ветклініки. Про наявність у собаки паспорту їй повідомляли свідки, коли просили повернути собаку ОСОБА_2 .. Собаку власнику ОСОБА_1 не повернула, так як вважала, що собака жив у неналежних умовах. При цьому, на підтвердження наявності у собаки нових власників надала фотокопію чіпу, з якої неможливо ідентифікувати тварину чи з`ясувати будь-які інші відомості.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції визначився з характером спірних правовідносин, зазначивши, що представник позивача та допитані судом свідки підтвердили факт перебування собаки у власності ОСОБА_2 , що достеменно було відомо і відповідачеві, також свідками при з`ясуванні факту належності собаки підтверджені відносини між позивачем та собакою, які притаманні власнику тварини та вихованцю Суд вважав доведеним факт, що собака належала саме позивачеві ОСОБА_2 . Натомість, відповідач ОСОБА_1 протиправно, без згоди на те позивача, утримує у себе собаку по кличці Мент, та позивач на даний момент позбавлений можливості повернути належне йому майно в позасудовому порядку. Суд першої інстанції вважав, що спірні правовідносини регулюються ст. 316-319,328,386,387,388 ЦК України та положеннями ЗУ “Про захист тварин від жорстокого поводження”, ЗУ “Про тваринний світ” та ЗУ “Про ветеринарну медицину”.
Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Статтею 179 ЦК України передбачено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про жорстоке поводження з тваринами» домашні тварини - собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі.
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про жорстоке поводження з тваринами» правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.
Правила утримання собак, котів та інших тварин на території м.Синельникового, затверджені рішенням Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 02 червня 2011 року №139-9/VІ, спрямовані на забезпечення безпеки життя та здоров`я людей, укріплення моральності й гуманності суспільства, захист тварин від страждань і загибелі внаслідок жорстокого поводження з ними, а також захист їх природних прав.
Пунктами 1-3 Правил передбачено, що вони поширюються на фізичних та юридичних осіб у м. Синельникове, (крім установ Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України) а також на громадян України, іноземних громадян, які проживають на території міста та осіб без права громадянства, що утримують собак і котів та інших тварин на території міста, в аспектах утримання ними домашніх тварин, а також поводження з ними, незалежно від форми власності та інших речових прав на тварин.
Відповідно до п.6,9 Правил, власники (юридичні і фізичні особи) собак і котів зобов`язані, зокрема, щороку реєструвати (перереєстровувати) собак і котів віком від двох місяців і старше. При первинній реєстрації собак і котів їх власникам видаються реєстраційні посвідчення і правила їх утримання. Реєстрацію собак і котів проводять заклади ветеринарної медицини. Форми реєстраційного посвідчення на собак і котів встановлюється ветеринарною службою. Власники собак і котів несуть витрати по їх реєстрації, оплаті реєстраційного посвідчення, у розмірах, що визначаються міською радою; щороку доставляти собак, а у випадках, коли ветеринарна служба визнає за необхідне, також і котів у ветеринарну установу для огляду, імунізації проти сказу і лікувально-профілактичних обробок; в) повідомляти протягом 5 днів ветеринарну службу, що обслуговує даний населений пункт, про придбання собаки, або кота,а також про переїзд з ним/ними в інший населений пункт; про захворювання собаки або кота негайно повідомляти ветеринарну службу. 
Колегією суддів з рекомендацій ЗооВетЦентру з лікування пацієнта Мент, метис (собака), амбулаторна картка №42671, №000001210 від 17 січня 2025 року та №000004677 від 03 березня 2025 року встановлено, що по аналізу крові запальний процес, низька кількість білків та мінералів на фоні неправильного раціону годування. Також у зв`язку зі стрижкою собаки рекомендовано домашнє утримування до відрощування шерстяного покрову (а.с.58,60).
Матеріали справи містять також розгорнутий біохімічний аналіз крові, де також встановлюється порушення складових крові собаки Мент (а.с.59,61).
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про жорстоке поводження з тваринами» тимчасово ізольовані домашні тварини протягом семи днів з дня їх вилову повинні бути обстежені і після висновків державної установи ветеринарної медицини про стан здоров`я тварин повертаються власникам (після сплати витрат на обстеження і утримання), а в разі виявлення обставин, що можуть загрожувати життю та здоров`ю оточуючих, передаються спеціалізованим організаціям для подальшого лікування.
Залишковий чек з 26 грудня 2024 року по 04 березня 2025 року по пацієнту Мент, де клієнтом Озж вказана ОСОБА_1 , містить суму за надані послуги тварині на загальну суму 6 244 грн.
Однак, вважаючи себе власником собаки, та, звертаючись до ОСОБА_1 з вимогами про повернення йому собаки, ОСОБА_2 , всупереч вимогам ч. 3 ст. 24 Закону України «Про жорстоке поводження з тваринами», не сплатив витрат, понесених ОСОБА_1 на обстеження та утримання собаки та не надава документів, які б підтверджували його право власності на собаку.
З долученої відповідачем у копії Ідентифікації тварини від 07 лютого 2025 року колегія суддів встановила, що тварині в ліву лопатку вживлено електронний чіп з індивідуальним номером собаки та відомостями про її власника, які зберігаються в органі місцевого самоврядування, що внесений до відповідного Реєстру. 
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 покликається на те, що сам він є власником безпородної собаки кличка Мент, стать >, дата народження: 2017, масть: чорно-коричнева, а ОСОБА_1 безпідставно заволоділа його собакою та відмовилася її повертати. На підтвердження свого права власності долучив ветеринарний паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Синельниківською дільничною лікарнею ветеринарної медицини, в якому зазначено, що дата першого щеплення 02 червня 2024 року, інформація про власника — ОСОБА_17 , опис тварини — собака Мент, б/п, 2017 року народження.
Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Пунктом 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.
Колегія суддів встановила, що зазначений ветеринарний паспорт виданий ОСОБА_2 у зв`язку з першою вакцинацією собаки в клініці.
Колегія суддів ураховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02 лютого 2023 року у справі №466/7963/20, де зазначено, що ветеринарні документи, зокрема ветеринарний паспорт, не є підтвердженням права власності на тварину. Однак, наявність ветеринарного паспорта (з умовою своєчасного внесення відповідних записів про проведені ветеринарні процедури, зокрема планові вакцинації) є обов`язковою для кожної власницької тварини.
Право власності на тварину підтверджується реєстраційною карткою, отриманою під час реєстрації тварини у муніципальному реєстрі, наявним на тварині муніципальним номерним жетоном, наявним електронним транспондером з індивідуальним номером з відповідною інформацією про тварину та її власника в електронному муніципальному реєстрі тварин.
За вищенаведеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що саме ОСОБА_2 належала собака безпородна кличка Мент, стать >, дата народження: 2017, масть: чорно-коричнева, на підставі ветеринарного паспорта НОМЕР_1 , виданого 02 червня 2024 року уповноваженим лікарем ветеринарної медицини ОСОБА_3 , оскільки ветеринарний паспорт не є належним та допустимим доказом, який підтверджує право власності на собаку.
Зазначене узгоджується і з доводами скаржника про належне визначення власника собаки та недоведеність позивачем такого права власності на собаку.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обгрунтовуючи позовні вимоги про витребування собаки з чужого незаконного володіння, ОСОБА_2 покликався на те, що є власником собаки, а тому, як власник, в праві витребувати її з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , однак, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження права власності на спірну собаку, а відтак, на думку колегії суддів, у позивачки відсутнє право на її витребування.
Згідно з долученої до матеріалів справи реєстраційної картки в базі даних електронної ідентифікації тварин власником спірної собаки є ОСОБА_1 .
Колегія суддів враховує і ту обставину, що собака по кличці Мент знаходиться у ОСОБА_1 , щонайменш з 2025 року, відтак пройшла адаптацію до створених їй умов проживання, звикла до нового місця проживання, до нового господаря, тому витребування її зі звичного для неї середовища може негативно вплинути на стан собаки.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не доведено право власності на безпородну собаку по кличці «Мент», а відтак, зважаючи на те, що з позовом про витребування майна з чужого володіння може звертатися лише власник майна, відсутні підстави для витребування собаки та повернення її ОСОБА_2 , що судом першої інстанції не враховано.
Колегія суддів, приймаючи доводи скаржника, наголошує, що позивач ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами свого права власності на собаку, чого не врахував суд першої інстанції, дійшовши помилкового висновку у справі.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано характер спірних правовідносин, що потягло за собою невірне застосування норм матеріального права, а, відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового обґрунтування задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права. 
За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .
Також колегія суддів, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи скасування рішення суду першої інстанції, переглядає і стягнуті з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1211,20 грн, та доходить висновку, що за відмовою у задоволенні позовних вимог належить судові витрати у справі віднести на рахунок позивача. 
Разом з цим належить, в силу ст. 141 ЦПК України, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн, враховуючи задоволення вимог скарги у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 141, 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2026 року — скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння — відмовити.
Судові витрати віднести на рахунок позивача ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “08” вересня 2026 року.
Повний текст постанови складено “09” вересня 2026 року.

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:           І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида