25.08.2026 Справа № 756/9500/26

Унікальний номер 756/9500/26
Номер провадження 2/756/8146/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року суддя Оболонського районного суду міста Києва Белоконна І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (до перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») (далі - ТОВ «СВЕА ФІНАНС») через свого представника звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 20700,00 грн та судові витрати.
У обґрунтування позову зазначено, що 27.06.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 1683388, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 3000,00 грн, строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,5 % щоденно.
ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, перерахувавши кредитні кошти на платіжну картку відповідача, разом з тим відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 20700,00 грн, яка складається з: 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 16200,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 1500,00 грн - неустойка.
15.07.2025 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 01.02-23/25.
Посилаючись на право правонаступника вимагати стягнення, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 1683388 від 27.06.2024, укладеним між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 , а також судові витрати.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10.06.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Судом в ухвалі зазначено, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень, який повинен відповідати положенням ст. 178 ЦПК України.
Станом на 25.08.2026 відзив на позов до суду не надійшов.
Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.
Судом встановлено, що 27.06.2024 ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір про надання споживчого кредиту № 1683388 шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника на сайті повного тексту кредитного договору. Ідентифікацію та верифікацію особи позичальника здійснено з використанням системи BankID НБУ. Відповідач, ознайомившись з офертою, висловила однозначну згоду з умовами договору шляхом натискання відповідної кнопки в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора, після чого отримала на номер свого телефону одноразовий ідентифікатор, який був нею 27.06.2024 введений (відправлений) кредитору, чим було акцептовано оферту на укладення Договору № 1683388.
Відповідно до умов Договору кредитні кошти в сумі 3000,00 грн надано відповідачу строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,5 % в день, що застосовується з другого дня користування кредитом.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частинами 12, 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом».
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, відповідно до якої «укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Таким чином, підписання відповідачем договору шляхом зазначення одноразового ідентифікатора відповідає вимогам чинного законодавства.
За таких підстав, суд доходить висновку, що позивачем доведено факт укладання між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачем ОСОБА_1 . Договору про надання споживчого кредиту № 1683388 від 27.06.2024.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за кредитним договором, перерахувавши кредитні кошти на платіжну картку відповідача, що підтверджується документом надавача платіжних послуг ТОВ «ПЕЙТЕК».
Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
У статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
15.07.2025 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 01.02-23/25, відповідно до умов якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги до боржників ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», в тому числі до відповідача ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту № 1683388 від 27.06.2024, що підтверджується: копією вказаного договору факторингу; копією витягу з реєстру боржників (додатку 1) до Договору факторингу № 01.02-23/25 від 15.07.2025.
Таким чином, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту № 1683388 від 27.06.2024 відповідно до договору факторингу, укладеного з первісним кредитором.
Вказаний договір факторингу у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.
За змістом ст. 509, ч. 3 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості та виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно положень ст. 598, 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.
Судом було встановлено, що відповідач не належним чином виконувала свої зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту № 1683388 від 27.06.2024.
З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту № 1683388 від 27.06.2024 становить 20700,00 грн, яка складається з: 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 16200,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 1500,00 грн - неустойка.
Відповідачем не надано до суду заперечень проти позову та доказів на підтвердження того, що нею належним чином виконувалися умови договору.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 3000,00 грн та заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 16200,00 грн необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача.
Щодо вимоги позивача про стягнення неустойки в розмірі 1500,00 грн, суд зазначає наступне.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України було введено воєнний стан, дія якого станом на момент розгляду справи не припинена.
Таким чином, вимога про стягнення з відповідача неустойки (штраф, пеня) у розмірі 1500,00 грн задоволенню не підлягає.
Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вбачає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 1683388 від 27.06.2024 у розмірі 19200,00 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням ціни позову та розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам, в сумі 2469,47 грн (19200,00х 2662,40/20700,00).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 137, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, будинок 8) заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 1683388 від 27.06.2024 у розмірі 19200 (дев`ятнадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2469 (дві тисячі чотириста шістдесят дев`ять) гривень 47 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя         І.В. Белоконна