Справа № 674/710/26
Провадження № 2/674/760/26

РІШЕННЯ
іменем України 

08 липня 2026 року м. Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Барателі Д.Т., за участі секретаря судового засідання Бойчук С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (ціна позову 12355,00 грн),
в с т а н о в и в :
До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 12355,00 грн за кредитним договором № 18.09.2025-100002312 від 18.09.2025 (далі – кредитний договір), а також судові витрати.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором у відповідача утворилася заборгованість, яка станом на дату подання позову складається з тіла кредиту в розмірі 3500,00 грн, процентів за користування кредитом у розмірі 4655,00 грн, комісії за надання кредиту в розмірі 175,00 грн, комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 525,00 грн та процентів, нарахованих за ст. 625 Цивільного кодексу України, у розмірі 3500,00 грн.
Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором та особливостей укладення і виконання кредитних договорів, а також норми Закону України "Про електронну комерцію" щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді.
Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника за наявними у справі доказами.
Ухвалою від 20.04.2026 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Між товариством з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" та відповідачем було укладено кредитний договір № 18.09.2025-100002312 від 18.09.2025 на умовах повернення суми кредиту з процентами та комісіями відповідно до кредитного договору, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 3500,00 грн строком на 168 днів з фіксованою процентною ставкою у розмірі 1% за кожен день користування кредитом, що застосовується протягом перших семи чергових періодів користування кредитом, та у розмірі 0,5% за кожен день користування кредитом, що застосовується протягом подальших чергових періодів. Відповідач отримав обумовлені кредитним договором кошти 18.09.2025 на банківську картку, реквізити якої самостійно вказав позивачу.
Кредитний договір та додатки до нього (пропозиція про укладення кредитного договору і заявка, яка є невід`ємною частиною договору) підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отриманим у смс-повідомленні на фінансовий номер телефону, вказаний відповідачем; ідентифікація відповідача здійснена з використанням Системи BankID Національного банку України.
Згідно з умовами заявки кредит надано строком на 168 днів з дати його надання, з визначенням дати повернення кредиту 04.03.2026. Продовження (пролонгація) строку кредитування, строку виплати кредиту або строку договору умовами договору не передбачено.
Кредитним договором передбачено також комісію за надання кредиту в розмірі 5% від суми кредиту (175,00 грн) та комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 175,00 грн у кожному з трьох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом.
У результаті невиконання умов кредитного договору, як зазначає позивач, у відповідача утворилася заборгованість у сумі 12355,00 грн, з яких: 3500,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 4655,00 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом; 175,00 грн – заборгованість за комісією за надання кредиту; 525,00 грн – заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості; 3500,00 грн – проценти, нараховані за ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України.
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи, оцінюючи їх у сукупності, суд виходив з такого.
Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані з невиконанням останнім зобов`язань за укладеним ним кредитним договором.
Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України.
За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Дослідивши умови кредитного договору, заявку, відомості про підписання договору одноразовим ідентифікатором та ідентифікацію відповідача через Систему BankID, а також докази перерахування кредитних коштів на платіжний засіб відповідача, суд доходить висновку, що кредитний договір укладено в електронній формі відповідно до вимог закону, а позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 3500,00 грн.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідач, отримавши кредитні кошти, був зобов`язаний в силу вимог ст. 629 та 1054 ЦК України повернути їх на умовах та у строк, передбачені укладеним договором. Натомість у матеріалах справи документів, які б підтверджували виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, немає.
Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України.
Щодо розміру процентної ставки за кредитним договором суд зазначає таке. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Оскільки кредитний договір укладено 18.09.2025, тобто після спливу перехідних періодів, передбачених п. 17 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, на дату його укладення діяло обмеження максимального розміру денної процентної ставки в розмірі 1%. Встановлені договором процентні ставки (1% та 0,5% за день), а також денна процентна ставка, обчислена відповідно до ч. 4 ст. 8 цього Закону (0,8%), наведеного обмеження не перевищують, а тому нарахування процентів за користування кредитом є правомірним.
Дослідивши розрахунок заборгованості, суд встановив, що проценти за користування кредитом у заявленому розмірі 4655,00 грн нараховані позивачем за період користування кредитом у межах визначеного договором строку кредитування (по 04.03.2026 включно). Нарахування процентів за користування кредитом за період після спливу строку кредитування позивач не здійснював. За таких обставин вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 4655,00 грн є обґрунтованими.
Щодо комісії за надання кредиту в розмірі 175,00 грн та комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 525,00 грн суд зазначає таке. Зазначені комісії передбачені умовами кредитного договору, з якими відповідач погодився, не є за своєю правовою природою штрафною санкцією та включаються до загальних витрат за споживчим кредитом у розумінні п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування". Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 виходила з того, що немає підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення відповідної плати нікчемною. Доказів оспорювання відповідачем цих умов договору матеріали справи не містять. З огляду на викладене вимоги про стягнення комісій у загальній сумі 700,00 грн підлягають задоволенню.
Разом з тим, щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення процентів, нарахованих за ст. 625 Цивільного кодексу України, у розмірі 3500,00 грн суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Водночас згідно з п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (доповнено Законом України № 2120-IX від 15.03.2022) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Суд виходить з того, що проценти, заявлені позивачем за ст. 625 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою є мірою цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи, що на час розгляду цієї справи в Україні діє воєнний стан, застосування до відповідача відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, виключається в силу прямої вказівки п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" цього Кодексу.
Суд не приймає доводів позивача про правомірність нарахування зазначених процентів з огляду на скасування п. 6.1 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" та пріоритет цього Закону як спеціального. Звільнення позичальника від відповідальності за ст. 625 ЦК України під час воєнного стану ґрунтується на п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, який є самостійною перехідною нормою, що безпосередньо регулює наслідки прострочення виконання кредитних зобов`язань у період воєнного стану, та який не скасовано. Виключення зі змісту Закону України "Про споживче кредитування" іншої норми (п. 6.1 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону) не змінює дії п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України і не відновлює права кредитодавця на стягнення відповідальності за ст. 625 ЦК України, доки триває воєнний стан.
За таких обставин нарахування позивачем процентів за ст. 625 Цивільного кодексу України у сумі 3500,00 грн є неправомірним, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у наступному розмірі: основний борг – 3500,00 грн, проценти за користування кредитом – 4655,00 грн, комісія за надання кредиту – 175,00 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 525,00 грн, загалом 8855,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення процентів за ст. 625 Цивільного кодексу України в сумі 3500,00 грн, слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2662,40 грн, розрахованій виходячи з ціни позову 12355,00 грн.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково у сумі 8855,00 грн, що становить 71,67% від заявленої суми, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у сумі 1908,17 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що в прохальній частині позовної заяви позивач самостійної вимоги про стягнення з відповідача конкретної суми витрат на правничу допомогу не заявив, обмежившись орієнтовним (попереднім) розрахунком таких витрат, а доказів понесення витрат на правничу допомогу (договору про надання правничої допомоги, акта наданих послуг, детального опису робіт, платіжних документів) до матеріалів справи не подав, зазначивши про намір подати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення. За таких обставин підстав для вирішення питання про розподіл витрат на правничу допомогу при ухваленні цього рішення немає. Питання про розподіл таких витрат позивач має право вирішити шляхом подання заяви про ухвалення додаткового рішення в порядку ст. 270 ЦПК України.
Ураховуючи вищевикладене, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 205, 526, 527, 530, 617, 625, 627, 628, 629, 1054 Цивільного кодексу України, Законом України "Про електронну комерцію", Законом України "Про споживче кредитування", суд, –
у х в а л и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором № 18.09.2025-100002312 від 18.09.2025 у сумі 8855,00 грн, з яких:
-сума заборгованості за основною сумою боргу – 3500,00 грн;
-сума заборгованості за процентами за користування кредитом – 4655,00 грн;
-сума заборгованості за комісією за надання кредиту – 175,00 грн;
-сума заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості – 525,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" судовий збір у сумі 1908,17 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (місцезнаходження: м. Київ вул. Саксаганського, 133А, код ЄДРПОУ 37356833).
Відповідач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Повний текст рішення складено та підписано 08 липня 2026 року.

Суддя Давид БАРАТЕЛІ