Справа № 464/7303/25
пр.№ 2/464/3069/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.07.2026 року            Сихівський районний суд м.Львова 
в складі: головуючої-судді  Бойко О.М.
секретар судового засідання  Константинова С.С.

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Товариста з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс"" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №00-9863402 від 20.07.2024 року в загальній сумі 35 955 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №00-9863402. Відповідачу було надано кредит у розмірі 17 250 грн. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати нараховані проценти у строки, передбачені цим договором, однак вказаних умов не виконав. 20.01.2025 між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЙС» було укладено договір про відступлення права вимоги №МК- 20012025, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників, зокрема і до відповідача. Відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом - 17 250 грн, нарахованих відсотків - 18 705 грн. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задоволити. Крім того, просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. та сплачений судовий збір.
Представник відповідача подав відзив на позов, у якому заперечив вимоги позову, зазначив, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт укладення кредитного договору саме відповідачем та використання ним одноразового ідентифікатора. Також позивачем належним чином не підтверджено перехід права вимоги до відповідача, оскільк наданий витяг з реєстру сформований самим позивачем, а тому такий достовірно не підтверджує набуття позивачем права вимоги. Крім того, положення вказаного договору в частині застосування процентної ставки в розмірі 1,54% в день суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування», згідно якого така встановлюється в розмірі 1% в день, з огляду на що положення договору щодо застосування процентної ставки є нікчемним.
Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій заперечив доводи відзиву, зазначивши, що вказаний договір укладений відповідно до вимог законодавства у електронній формі, перед наданням кредиту первинний кредитор перевірив не лише особисті дані відповідача, але і належність останньому платіжної карти, на яку було зараховано кредитні кошти. Тому саме відповідач отримав кредитні кошти, що підтверджує факт укладення кредитного договору . Вважає, що позивачем нажано належні докази на підтверження факту перехову права вимоги.
Представник відповідача подав заперечення на відзив, у яких зазначив, що позивачем не спростовано доводі відзиву. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, подав відзив на позов, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності. 
З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. 
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що 20.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №00-9863402, який підписано відповідачем за допомогою використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором за номером 20686 20 серпня 2024 року о 09:05 год., згідно довідки про ідентифікацію. За умовами договору відповідачу надано кредитний ліміт в розмірі 15 000 грн та сплачено комісію за надання кредиту - 2 250 грн.  Згідно із інформацією наданою АТ КБ «Приват Банк» на виконання ухвали про витребування доказів, на ім`я ОСОБА_1 було емітовано банківську карту за № НОМЕР_1 та наявні відомості про зарахування на картковий рахунок за період 20.07.2024-25.07.2024 р. грошових коштів в сумі 15 000 грн. Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти та сплатити нараховані відсотки та комісію. 
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з п. 6, 12 ч.1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію": електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та позивачем не було б укладено.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18.
Отже, із змісту наведених положень Закону випливає, що електронний договір може бути підписаний стороною за допомогою одноразового ідентифікатора, отримання якого є неможливим без прийняття особою пропозиції укласти електронний договір (оферти).
Таким чином, даний кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства у електронній формі.
Окрім того, судом із відповіді АТ «Сенс Банк», наданої на виконання ухвали, встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано банківську карту за № НОМЕР_1 та вказаний картковий рахунок за період 20.07.2024-25.07.2024 зараховано кредитні грошові кошти в сумі 15 000 грн. Також зазначено, що в анкетних даних клієнта зазначено фінансовий номер телефону ОСОБА_1 НОМЕР_2 . Аналогічний номер телефону зазначений відповідачем як належнтй йому номер у заяві про перегляд заочного рішення.
Згідно з положеннями ст. 509 Цивільного кодексу України , зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи відсутність обставин, які б свідчили про його нікчемність, з огляду на те, що такий договір не був оспорений відповідачем у судовому порядку, суд вважає, що такий є правоміним.
Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частина 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.
Відповідно до ч. 2 статті ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.
Проте, відповідач своїх зобов`язань не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка станом на день пред`явлення позову складається з заборгованості за кредитом - 17 250 грн та нарахованих відсотків - 18 705 грн. 
Відповідачем у відзиві оспорено розмір відсотків, з огляду на положення ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (в ред. від 22.11.2023), яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. 
Суд погоджується із необхідністю застосування вказаної норми до даних правовідносин з огляду на те, що спірний договір укладено 20.07.2024. Разом із тим, згідно умов договору строк кредитування становить 360 календарних днів, із розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів здійснено до 20.01.2025, тобто, за 185 календарних днів. При цьому, виходячи з розміру 1% за день від суми кредиту за вказаний період мало б бити нараховано 27 750 грн., однак, позивачем за вказаний період заявлено вимогу про стягнення 18 705 грн. Відтак, підстави для зменшення розміру нарахованих відсотків відсутні.
20.01.2025 між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЙС» було укладено договір про відступлення права вимоги №МК- 20012025, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників, зокрема і до відповідача.
Згідно ч.1 ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ч.1 ст.516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Позивачем надано як договір про відступлення вимоги, так і відповідний витяг з реєстру боржників, що підтверджує набуття права вимоги до відповідача. 
Враховуючи наведене вище, оскільки відповідачем не виконано зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за наведеним вище кредитним договором, набуття позивачем права вимоги до відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором  №00-9863402 від 20.07.2024 в загальній сумі 35 955 грн .
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. та витрати на оплату судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. 
Згідно з положеннями ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннми ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що 20.08.2025 між ТзОВ Фінансова компанія «ЕЙС» та Адвокатським об`єднанням «Соломко та партнери» укладено договір про надання правової допомоги №20/08/25-01. Згідно договору про надання правової допомоги №20/08/25-01, акту прийому - передачі наданих послуг, загальна сума витрат становить 7 000 грн.
Враховуючи зазначене, а також відсутність підстав вважати вказані витрати завищеними, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн та витрати на сплату судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в: 

позов задоволити. Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (адреса: м.Київ, вул. Юрія Поправки буд. 6., каб. 13 ЄДРПОУ:42986956) заборгованість за кредитним договором №00-9863402 в розмірі 35 955 грн, витрати на оплату судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп та витрати на оплату правової допомоги в розмірі 7 000 грн .
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуюча