Справа № 216/8425/25
провадження 1-кп/216/457/26

ВИРОК
іменем України
18 серпня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Центрально – Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових за № 12025041230001960 від 26.09.2025, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, має неповну середню загальну освіту, є тимчасово непрацюючою особою, раніше не судимий, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи неодноразово позбавлений права керування транспортними засобами на підставі рішень (постанов) Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2024 року, Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2024 року, Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 серпня 2024 року, умисно, з метою невиконання постанов суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, діючи умисно, без посвідчення водія достовірно знаючи про наявність вказаних постанов суду, що набрали законної сили, маючи реальну можливість їх виконати, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, умисно не виконав постанови суду, що набрали законної сили.
ОСОБА_4 постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2023 року по справі № 210/5358/23, яка вступила в законну силу 02 січня 2024 року, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП та якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 10 (десять) років.
У подальшому, ОСОБА_4 , будучи позбавленим права керувати транспортним засобом, умисно, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, діючи умисно, без посвідчення водія, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, з метою невиконання постанови суду, що набрала законної сили, щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили, за наступних обставин.
Так, у невстановлений час, але не пізніше 06 серпня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи позбавленим права керувати транспортним засобом, умисно, з метою невиконання постанов суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість їх виконати, діючи із прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи у невстановленому місці сів за кермо транспортного засобу ВАЗ 2103, номерний знак НОМЕР_1 .
У подальшому, ОСОБА_4 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, використовуючи вказаний транспортний засіб в особистих цілях, здійснював керування ним.
Так, 06 серпня 2024 року о 12 год. 44 хв. по вулиці Волонтерів 103 в Саксаганському районі м. Кривого Рогу ОСОБА_4 здійснював керування транспортним засобом ВАЗ 2103, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керувати таким транспортним засобом. За даним фактом 06.08.2024 уповноваженою посадовою особою полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 737832, за ознаками ч. 5 ст. 126 КУпАП.
У подальшому, постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2024 року по справі № 214/7194/24, яка вступила в законну силу 14 листопада 2024 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 48 000 (сорок вісім тисяч) грн. 60 копійок.
Окрім цього, у невстановлений час, але не пізніше 09 серпня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи позбавленим права керувати транспортним засобом, умисно, з метою невиконання постанов суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість їх виконати, діючи із прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи у невстановленому місці сів за кермо транспортного засобу ВАЗ 2103, номерний знак НОМЕР_1 .
У подальшому, ОСОБА_4 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, використовуючи вказаний транспортний засіб в особистих цілях, здійснював керування ним.
Так, 09 серпня 2024 року о 15 год. 20 хв. по вулиці Святогеоргіївська 108 Г в Металургійному районі м. Кривого Рогу ОСОБА_4 здійснював керування транспортним засобом ВАЗ 2103, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керувати таким транспортним засобом. За даним фактом 09.08.2024 уповноваженою посадовою особою полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №109788, за ознаками ч. 3 ст. 130 КУпАП та серії ЕПР1 № 109766, за ознаками ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
У подальшому, постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 серпня 2024 року по справі № 210/4831/24, яка вступила в законну силу 10 вересня 2024 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 15 (пятнадцяти) діб адміністративного арешту.
Окрім цього, у невстановлений час, але не пізніше 05 вересня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи позбавленим права керувати транспортним засобом, умисно, з метою невиконання постанов суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість їх виконати, діючи із прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи у невстановленому місці сів за кермо транспортного засобу ВАЗ 2106, номерний знак НОМЕР_2 .
У подальшому, ОСОБА_4 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, використовуючи вказаний транспортний засіб в особистих цілях, здійснював керування ним.
Так, 05 вересня 2024 року о 10 год. 41 хв. по вулиці Святогеоргіївська 12А в Металургійному районі м. Кривого Рогу ОСОБА_4 здійснював керування транспортним засобом ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керувати таким транспортним засобом. За даним фактом 05.08.2024 уповноваженою посадовою особою полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №123257, за ознаками ч. 3 ст. 130 КУпАП та серії ЕПР1 № 123241, за ознаками ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
Окрім цього, у невстановлений час, але не пізніше 17 вересня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи позбавленим права керувати транспортним засобом, умисно, з метою невиконання постанов суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість їх виконати, діючи із прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи у невстановленому місці сів за кермо транспортного засобу ВАЗ 21011, номерний знак НОМЕР_3 .
У подальшому, ОСОБА_4 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, використовуючи вказаний транспортний засіб в особистих цілях, здійснював керування ним.
Так, 17 вересня 2025 року о 10 год. 02 хв. по проспекту Центральний 37 в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу ОСОБА_4 здійснював керування транспортним засобом ВАЗ 21011, номерний знак НОМЕР_3 , без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керувати таким транспортним засобом. За даним фактом 17.09.2025 уповноваженою посадовою особою полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №456390, за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанова про накладення адміністративного стягнення серія ЕНА № 5740849 , за ознаками ч. 4 ст. 126 КУпАП. 
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили. 
06 листопада 2025 року між прокурором Криворізької ценральної окружної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , було укладено угоду про визнання винуватості.
Під час підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні № 12025041230001960 від 26.09.2025 відносно ОСОБА_4 , прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену з ОСОБА_4 ,, зазначивши про її відповідність вимогам чинного законодавства, добровільність укладення, належність цього кримінального правопорушення до числа тих, щодо яких законом передбачена можливість укладення угод про визнання винуватості, а також про існування достатніх фактичних даних для визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушеня. Також прокурор зазначив, що умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 , пояснив, що цілком розуміє свої права, передбачені у ч. 4 ст. 474 КПК України та наслідки укладення і затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, йому зрозумілий, вид покарання, який буде застосований до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим. Вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України визнав повністю та підтвердив фактичні обставини інкримінованого йому правопорушення, викладені в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості. Зазначив, що у вчиненому розкаюється. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 , повідомив, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Адвокат ОСОБА_5 - захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , просила суд затвердити укладену з її підзахисним угоду, повідомивши, що її умови відповідають вимогам законодавства, а її укладення є добровільним.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
У зв`язку із безсумнівною та добровільною, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні било сторони, згодою сторін угоди, а також визнанням у повному обсязі обвинуваченим своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині, погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним його фактичних обставин, усвідомленням і правильним розумінням сторонами угоди роз`яснених судом положень статті 473 КПК України про обмеження права прокурора та обвинуваченого на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу, суд дійшов висновку про можливість затвердження такої угоди з наступних підстав.
Зокрема, згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд виходить з класифікації злочинів, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим вчинено нетяжкий злочин. Також судом враховується, що міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч.1 ст. 382 КК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» визначено, що якщо суд переконається в тому, що угоду може бути затверджено, відповідно до ст. 475 КПК він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Суд, вивчивши надані матеріали, заслухавши думку сторін судового провадження, які не заперечували щодо затвердження угоди про визнання винуватості, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
Ухвалюючи вирок на підставі угоди, суд з урахуванням об`єктивно з`ясованих обставин, викладених в угоді про визнання винуватості, які підтверджені беззастережним визнанням обвинуваченим своєї вини, про що зазначено в угоді, приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а саме умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили та обвинувачений винний у його вчиненні.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, яке передбачене в угоді про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття.
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
ОСОБА_4 , на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, інвалідності не має, раніше не судимий.
Суд враховує зміст ст. 50 КК України, в якій зазначено, що питання призначення покарання повинні вирішуватись з урахуванням мети покарання, як такої, що включає не лише кару, а й виправлення засуджених, та запобігання вчиненню злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому суд зазначає, що виключно каральний підхід при призначенні покарання є неефективним для розв`язання проблем запобігання злочинності.
Обвинувачений ОСОБА_4 , по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України.
За таких підстав суд вважає, що узгоджене сторонами покарання буде достатньою карою для обвинуваченого за вчинене кримінальне правопорушення та сприятиме виправленню обвинуваченого, а також запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
З урахуванням наведеного, узгоджене сторонами (прокурором та обвинуваченим) покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а саме: у вигляді позбалення волі на строк 1 (один) рік , є таким, що згідно із положеннями ст. 65 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину.
Вирішуючи питання щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд враховує зміст ч. 2 ст. 75 КК України, в якій зазначено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому, за ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених ч. 1, 2 цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Відповідно до ч. 4 ст. 75 КК України така тривалість може становити від одного до трьох років.
Тому, при призначенні покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 382 КК України суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно непрацевлаштований, на обліку лікаря- психіатра та лікаря-нарколога не перебував та не перебуває, ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 - щире каяття, вважає за можливе призначити узгоджене сторонами угоди покарання за ч. 1 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік та звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч .1 п. 2 ч. 3 ст. 76 КК Укарїни, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів. Вказана міра покарання відповідає вчиненому злочину та може бути застосована за істотних умов, визначених в угоді, а також відповідає вимогам Кримінального кодексу України в частині порядку призначення покарання.
Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення
Суд враховує, що на час ухвалення вироку на підставі угоди про визнання винуватості щодо ОСОБА_4 , не застосовано жодного запобіжного заходу та не покладені процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Ураховуючи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також відомості щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , його щире каяття у скоєному, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для застосування щодо ОСОБА_4 , запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Витрати за залучення експерта в кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів необхідно визначити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 63, 65, 66, 75, 76, 185 ч. 4 Кримінального кодексу України, статтями 100, 124, 349, 369-376, 395, 474, 475, 532 Кримінального процесуального кодексу України,-

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 06.11.2025 року між прокурором Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 12025041230001960 від 26.09.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік з покладенням на ньго обов`язків передбачених п. 1,2 ч .1 п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 18 серпня 2026 року.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Речові докази:
- належним чином засвідчену копію судової справи 216/7536/25 (провадження 3/216/2633/25), належним чином засвідчену копію судової справи 216/7665/23 (провадження 3/216/3505/23), 
- належним чином засвідчену копію судової справи 210/4831/24 (провадження 3/210/2184/24),
належним чином засвідчену копію судової справи 210/5353/24 (провадження 3/210/2386/24)
- належним чином засвідчену копію судової справи 214/7194/24 (провадження 3/214/3122/24),
залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі №216/8425/25, провадження №1-кп/216/457/26.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення з урахуванням обмежень, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.
Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.
Суддя                ОСОБА_8