П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 725/2844/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Федіна А.В. 
Суддя-доповідач - Томчук А.В. 
23 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького районного суду міста Чернівці від 02 червня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення
В С Т А Н О В И В :
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 31.01.2025 № 373 , якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог ст. 268 КУпАП, оскільки справу розглянуто без його участі, незважаючи на подане ним клопотання про особисту участь у розгляді справи; що він неодноразово з`являвся до приміщення відповідача, де йому повідомляли про перенесення розгляду справи; що копію постанови йому не було вручено та не надіслано у встановленому порядку. По суті правопорушення посилався на примітку до ст. 210 КУпАП, зазначаючи, що відповідач мав можливість отримати його персональні дані шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами.
Рішенням Чернівецького районного суду міста Чернівці від 02.06.2026 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки позивач, будучи військовозобов`язаним, не уточнив свої персональні дані у встановлений законодавством строк (з 18.05.2024 по 16.07.2024), а доказів, які б перешкоджали йому виконати цей обов`язок, не надано. Щодо процесуальних порушень суд зазначив, що позивач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, оскільки отримав другий примірник протоколу, в якому зазначено дату, час та місце розгляду справи. Посилання на примітку до ст. 210 КУпАП суд відхилив, зазначивши, що обов`язок уточнення персональних даних покладається саме на військовозобов`язаного, а інформаційно-комунікаційні системи можуть не містити окремих даних, зокрема актуального номеру телефону, адреси електронної пошти, фактичного місця проживання.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Чернівецького районного суду міста Чернівці від 02.06.2026 та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 № 373 скасувати. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції проігнорував фактичні обставини, за яких відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення грубо порушив норми процесуального права, позбавивши його права на захист, на ознайомлення з матеріалами справи та на особисту участь у розгляді справи, про що він письмово заявив 31.01.2025. Вказує, що тричі прибував до приміщення відповідача, де йому повідомляли про перенесення розгляду справи з 31.01.2025 на 07.02.2025, з 07.02.2025 на 08.02.2025, з 08.02.2025 на невизначену дату, про що робилися письмові відмітки на бланку копії адміністративного протоколу. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання про виклик та допит свідків - працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 , які могли підтвердити факт перенесення розгляду справи. Також посилається на ч. 1 ст. 303 КУпАП, зазначаючи, що постанова направлена на примусове виконання через 14 місяців з моменту її ухвалення. Крім того, посилається на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 у справі № 127/28645/25, в якій колегія суддів дійшла висновку, що накладення штрафу за неоновлення військово-облікових даних без повної та всебічної перевірки доступності цієї інформації в інших базах є необґрунтованим.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представники сторін в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Згідно з частиною другою статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З урахуванням приписів статті 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку.
23.01.2025 уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол про адміністративне правопорушення № 373 щодо ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за фактом того, що останній, будучи військовозобов`язаним, всупереч встановленим чинним законодавством вимогам правил військового обліку, не з`явився для уточнення своїх персональних даних у встановлений законодавством строк (з 18.05.2024 по 16.07.2024). У протоколі зазначено час і місце розгляду справи - 31.01.2025 року, 15 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . Другий примірник протоколу отримано ОСОБА_1 .
У протоколі містяться письмові пояснення ОСОБА_1 , в яких він зазначив, що несвоєчасно оновив військово-облікові дані через перебування на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, а також через хворобу та смерть бабусі.
Постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 № 373 від 31.01.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. Справу розглянуто без участі позивача.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з вимогами про її скасування.
Приписами частин першої – третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як передбачено статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Приписами статті 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1, 211 КУпАП. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Частиною першою статті 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. З диспозиції частини третьої статті 210-1 КУпАП вбачається, що остання передбачає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та продовжує діяти на даний час. Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, оголошено загальну мобілізацію, яка триває і на даний час.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
18.05.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-IX (далі - Закон № 3633-IX).
Відповідно до абзацу 4 підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-IX, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).
Згідно з частиною 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону № 3633-IX) громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Відповідно до абзацу 6 частини 3 статті 22 Закону № 3543-XII інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Механізм організації та ведення військового обліку визначений Порядком організації і ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (далі - Порядок № 1487). Згідно з абзацом 3 підпункту 10-1 пункту 1 Додатку 2 до Порядку № 1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Пунктом 19 Порядку № 1487 встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.
Отже, чинним законодавством передбачено три шляхи, якими громадяни України, які перебувають на території України та які перебувають на військовому обліку, повинні були уточнити персональні дані з 18.05.2024 по 16.07.2024 (включно), а саме: через центр надання адміністративних послуг; через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Таким чином, у ОСОБА_1 виник обов`язок з 18.05.2024 по 16.07.2024 включно уточнити персональні дані.
Так як зазначений обов`язок щодо уточнення персональних даних саме з 18.05.2024 по 16.07.2024 включно, коли вже йде мобілізація, запроваджений і передбачений Законом № 3633-IX саме у частині проведення мобілізації, а не військового обліку, то його невиконання слід розглядати як порушення законодавства про мобілізацію, відповідальність за яке передбачена статтею 210-1 КУпАП.
Судом апеляційної інстанції не здобуто доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 уточнив протягом вищевказаного строку свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, а позивачем таких до матеріалів справи не надано.
При цьому, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції стосовно того, що позивач не оспорює сам факт допущених порушень, оскільки як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, надаючи письмові пояснення, ОСОБА_1 вказав, що дані не оновив, так як перебував на лікуванні. Водночас доказів, які б підтверджували неможливість звернення позивача до відповідача в інший час у межах періоду з 18.05.2024 по 16.07.2024 (включно), позивачем не надано. За таких обставин посилання апелянта на тривале лікування як на підставу для неоновлення персональних даних протягом 60 днів є необґрунтованими.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки позивач, будучи військовозобов`язаним, протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, не уточнив свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, тим самим позивач порушив законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Щодо доводів апеляційної скарги про посилання на примітку до статті 210 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до примітки до статті 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що чинне законодавство зобов`язувало саме позивача вчинити певні дії і уточнити свої персональні дані у встановлений строк, які могли бути вчинені тільки ним особисто у один із визначених способів. Інформаційно-комунікаційні системи, реєстри, бази даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, можуть не містити окремих даних, які необхідно було оновити до 16.07.2024, зокрема, актуального номеру телефону, адреси електронної пошти, фактичного місця проживання, яке не зареєстроване у встановленому законом порядку. При цьому, з оскарженої постанови та матеріалів справи не вбачається, що позивачем надано будь-які докази на підтвердження того, що всі його персональні дані, які підлягали уточненню, містилися в інформаційно-комунікаційних системах та були доступні відповідачу шляхом електронної інформаційної взаємодії.
Щодо посилання апелянта на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025у у справі № 127/28645/25, колегія суддів зазначає, що у зазначеній справі встановлено інші фактичні обставини, зокрема, що відповідач не вчиняв жодних дій, спрямованих на отримання контактних даних особи, та не було доведено, що відповідна контактна інформація не міститься в жодній інформаційно-комунікаційній системі або базі даних. У справі, що розглядається, позивач не оспорює сам факт неуточнення персональних даних, а лише посилається на обставини, які, на його думку, перешкоджали йому виконати цей обов`язок, проте доказів цього не надав. Таким чином, обставини зазначених справ не є подібними.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення відповідачем вимог ст. 268 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 отримав другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення № 373 від 23.01.2025, в якому зазначено час і місце розгляду справи - 31.01.2025, 15 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, позивач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.
Щодо тверджень апелянта про неодноразове перенесення розгляду справи та наявність відповідних рукописних відміток на його копії протоколу, колегія суддів зазначає, що у копії протоколу про адміністративне правопорушення № 373 від 23.01.2025, яка долучена відповідачем до відзиву, відсутні рукописні відмітки про перенесення розгляду справи на 07.02.2025 та 08.02.2025, як у копії протоколу, що долучена позивачем до матеріалів справи. Відомості про те, що такі відмітки у примірнику протоколу, копія якого долучена до позовної заяви позивачем, зроблені саме працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріали справи не містять. Будь-яких належних і допустимих доказів відкладення розгляду справи за наслідками розгляду справи не встановлено.
Щодо відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання про виклик та допит свідків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, що обставини, на які він посилається, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування, з огляду на те, що факт отримання та реєстрації клопотань чи заяв суб`єктом владних повноважень може бути підтверджений в інший спосіб, аніж допитом працівників відповідного органу про обставини виконання ними своїх посадових обов`язків.
Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення вимог ч. 1 ст. 303 КУпАП, колегія суддів зазначає, що питання виконання постанови про накладення адміністративного стягнення та строків звернення її до виконання не є предметом розгляду у даній справі, оскільки предметом позову є визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, а не оскарження дій щодо її виконання. Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення, що свідчить про дотримання відповідачем строків накладення адміністративного стягнення.
Щодо аргументів апеляційної скарги про несвоєчасне подання відповідачем відзиву на позов та прийняття його судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що вирішення питання про прийняття чи повернення відзиву належить до дискреційних повноважень суду першої інстанції, а зазначені обставини самі по собі не свідчать про незаконність оскаржуваного рішення суду та не є підставою для його скасування.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням.
Згідно з статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Колегія суддів, проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 № 373 від 31.01.2025, дійшла висновку, що при її винесенні відповідачем було з`ясовано обставини вчинення адміністративного правопорушення, встановлено вину ОСОБА_1 у його вчиненні, досліджено та проаналізовано наявні докази, зокрема протокол про адміністративне правопорушення, відомості з інформаційних систем. Постанова містить відомості, передбачені статтею 283 КУпАП, та ґрунтується на обставинах, встановлених при розгляді справи.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до статті 139 КАС України не здійснюється. 
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького районного суду міста Чернівці від 02 червня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий | | | Томчук А.В.
Судді | | | Драчук Т. О.    Савицька Н.В.