Кегичівський районний суд Харківської області 
Справа № 624/769/26 
провадження № 1-кп/624/80/26 
ВИРОК
іменем України
селище Кегичівка 11 серпня 2026 року 

Кегичівський районний суд Харківської області,
у складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
потерпілої – ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду с-ще Кегичівка кримінальне провадження №12026226070000068 від 13 липня 2026 року, відповідно до якого:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Сахновщина Сахновщинського району Харківської області, українець, громадянин України, військовозобов`язаний, освіта середня, не одружений, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, не працює, інвалідності не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засуджений,
- у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, 
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 12 червня 2015 року у справі № 624/316/15-ц розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .
Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 25 травня 2015 року у справі № 624/344/15-ц, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто, з 08 травня 2015 року і до досягнення ними повноліття. 
На підставі вищезазначеного судового рішення Київським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 48474969 від 28 липня 2015 року. 
ОСОБА_4 не маючи наміру працювати задля заробітку коштів на утримання своїх неповнолітніх дітей, тобто маючи прямий злочинний умисел на злісне ухилення від сплати аліментів встановлених рішенням суду від 25 травня 2015 року у справі № 624/344/15-ц в період з серпня 2025 року по липень 2026 року не здійснив виплату жодного щомісячного аліментного платежу, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 14 липня 2026 року у сумі 67160,89 гривень.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.
Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в ст. 51 Конституції України та в ст. 180 СК України та гарантується Державою. 
В свою чергу, ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.
Під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.
При цьому діяння можуть виразитись, як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.
Зі змістом ст. 27 Конвенції ООН та вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечення фінансових можливостей та умов життя, необхідних для розвитку дитини, яка потребує піклування кожного дня, а тому, навіть у випадку тимчасової втрати доходу, батьки зобов`язані невідкладно вжити всіх необхідних заходів для її належного забезпечення, зокрема шляхом працевлаштування на іншу роботу чи звернення до центру зайнятості.
Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_4 не виконує рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 25 травня 2015 року по справі № 624/344/15-ц в частині виплати, щомісячних аліментних платежів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , тим самим умисно, злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів, у зв`язку з чим відповідно до розрахунку за виконавчим провадженням № 48474969 від 28 липня 2015 року станом на 14 липня 2026 року виникла заборгованість у розмірі 67160,89 гривень. 
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення – проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, а саме - злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).
11 серпня 2026 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_5 , була укладена угода про примирення у відповідності до вимог ст. 469 КПК України. 
Згідно даної угоди, укладення угоди про примирення сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або впливу будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, при цьому сторони підтверджують, що досягли примирення, погодили умови відшкодування завданої шкоди та добровільно уклали цю угоду про примирення.
Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 є кримінальними проступками, що не забороняє укладання угоди про примирення відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України. 
Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою винуватість та щиро розкаюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Обвинуваченим ОСОБА_4 станом на 14 липня 2026 року завдано потерпілій ОСОБА_5 матеріальні збитки на загальну суму 67160,89 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язується надалі сплачувати щомісячні аліментні платежі відповідно до рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 25 травня 2015 року у справі № 624/344/15-ц, а також до 01 липня 2027 року погасити заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 67160,89 гривень.
Потерпіла цивільного позову у кримінальному провадженні не заявляла. 
Потерпіла ОСОБА_5 будь-яких претензій морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 з приводу скоєння ним кримінального правопорушення не має.
Під час проведення досудового розслідування судові витрати на проведення експертиз не здійснювались. 
Арешт на майно не накладався, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Під час досудового розслідування запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.
Сторони погоджуються на призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженого покарання за вчинення кримінального правопорушення – проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України у виді 100 годин громадських робіт.
Обвинувачений ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_5 розуміють, що відповідно до ст. ст. 471, 473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для них є:
а) для потерпілої – обмеження права оскарження вироку згідно з положенням ст. ст. 394, 424 КПК України та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди;
б) для обвинуваченого – обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст. ст. 394, 424 КПК України та відмова від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язань іншою стороною в межах цієї угоди цілком залежить від дотримання ним закону і будь-якого положення укладеної угоди.
У разі невиконання угоди про примирення потерпіла чи прокурор відповідно до вимог ст. 476 КПК України мають право протягом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.
Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди про примирення є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні за вищевикладених обставин. Пояснив суду, що угоду він укладав добровільно і наслідки укладання і затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі. Просив затвердити зазначену угоду.
Потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що зазначену угоду укладала добровільно, наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для неї зрозумілі. Також просила затвердити зазначену угоду.
Суд, заслухавши думку прокурора, який проти затвердження угоди не заперечував, погодився із мірою покарання, обвинуваченого та потерпілої, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілою та підозрюваним про примирення.
Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілою та підозрюваним може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується та визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є проступком.
Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч. 1 ст. 164 КК України.
Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені абзацами 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Судом також з`ясовано, що потерпіла цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
У підготовчому судовому засіданні встановлено, що угода відповідає вимогам КПК України та може бути затверджена і на підставі цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать його вимогам, правова кваліфікація кримінального правопорушення правильна, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань, не відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. Крім того, судом береться до уваги те, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про примирення відповідають вимогам ст. 469, 471 КПК України, міра покарання, узгоджена обвинуваченим та потерпілою, визначена у межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства. Підстав для відмови в затвердженні угоди про примирення, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.
За таких обставин, виходячи з позиції обвинуваченого, висловленої у підготовчому судовому засіданні щодо погодження із призначенням узгодженої сторонами міри покарання, позиції потерпілої, яким зрозумілі наслідки затвердження угоди, враховуючи вимоги діючого законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення від 11 серпня 2026 року, укладеної між потерпілою та обвинуваченим у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не засуджений, військовозобов`язаний, на обліках в органі пробації та центрі зайнятості, у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується посередньо.
Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.
Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлені.
Із врахуванням скоєного кримінального проступку, особи обвинуваченого, обставини, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, обставин скоєння кримінального правопорушення та ставлення до скоєного, суд призначає покарання ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди про примирення.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого під час досудового розслідування не обирався.
Цивільний позов не заявлено.
Речові докази та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_5 , укладену 11 серпня 2026 року.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання – 100 (ста) годин громадських робіт.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирати.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1