ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
^_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року | м. Одеса | Справа № 916/4417/25

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного некомерційного товариства “СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ”, м. Одеса
на рішення Господарського суду Одеської області від 14.04.2026 року, суддя першої інстанції Гут С.Ф., повний текст складено та підписано 20.04.2026
у справі № 916/4417/25
за позовом Державного некомерційного товариства “СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ”, м. Одеса
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Прогресдорбуд”, с-ще Авангард Одеської області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державна аудиторська служба України, м. Київ
про стягнення 217 057 грн 68 коп.

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У грудні 2025 року Державне підприємство «Служба місцевих автомобільних доріг» (в процесі розгляду справи змінено назву на Державне некомерційне товариство «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ», надалі ДНТ «СМАД») звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресдорбуд» (надалі ТОВ «Прогресдорбуд», відповідач) суму завищення вартості робіт через необґрунтоване включення заготівельно-складських витрат на суміші асфальтобетонні різних типів і марок у розмірі 217 057 грн 68 коп.
В обґрунтування позову Державне некомерційне товариство «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» посилається на те, що при проведенні робіт за договором від 29.07.2020 №13/К/20 Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресдорбуд» безпідставно включило заготівельно-складські витрати до актів, чим завищило вартість робіт та спричинило необґрунтоване витрачання коштів державного бюджету.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.04.2026 у задоволенні позову Державного некомерційного товариства «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресдорбуд», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державна аудиторська служба України, про стягнення 217 057 грн 68 коп. відмовлено. Витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви покладено на Державне некомерційне товариство «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ».
Відмовляючи у задоволенні позову, суд, враховуючи прийняття та оплату ДНТ «СМАД» виконаних ТОВ «Прогресдорбуд» підрядних робіт без зауважень та заперечень щодо їх кількості, якості та вартості, приймаючи до уваги відсутність доказів на підтвердження наявності відступів або інших явних недоліків у роботах під час їх прийняття, недоведеність позивачем факту виявлення у виконаних відповідачем роботах прихованих недоліків, як і відсутність доказів виконання робіт з відступом від умов договорів, дійшов до висновку про недоведеність ДНТ «СМАД» обставини виконання відповідачем робіт з порушенням умов договору підряду.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог у зв`язку із відсутністю правових підстав стверджувати, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресдорбуд» безпідставно включило заготівельно-складські витрати до актів, чим завищило вартість робіт та спричинило необґрунтоване витрачання коштів державного бюджету, адже включення вартості відповідних робіт передбачено укладеним договором.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Державне некомерційне товариство “СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ“, м. Одеса не погодилося з рішенням суду першої інстанції, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 14.04.2026 у справі № 916/4417/25 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресдорбуд» на користь Державного некомерційного товариства «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» суму завищення вартості робіт через необґрунтоване включення заготівельно- складських витрат на суміші асфальтобетонні різних типів і марок у розмірі 217 057 грн 68 коп. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресдорбуд» на користь Державного некомерційного товариства «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» витрати зі сплати судового збору в сумі 7 162 грн 97 коп.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Апелянт зазначає, що при проведенні робіт ТОВ «Прогресдорбуд» в підсумкові відомості ресурсів Актів приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в за 2021-2023 роки зайво включено заготівельно-складські витрати на суміші асфальтобетонні різних типів і марок та суміші бетонні готові, чим завищено вартість робіт на загальну суму 217 057 грн 68 коп., та, як наслідок, спричинило необґрунтоване зайве витрачання коштів державного бюджету (субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам) на відповідну суму.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції не надано висновку щодо застосування норм, які є обов`язковими для застосування під час закупівлі будівельних робіт за бюджетні кошти.
Судом не надано правової оцінки включення заготівельно-складських витрат на гарячі асфальтобетонні суміші, готові розчини та бетони, до договірної ціни, Підсумкових відомостей ресурсів, Актів приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в та актів виконаних робіт (кб-2в та кб-3).
Апелянт звертає увагу суду, що до складу матеріальних ресурсів договору, що є предметом позову, включено не лише гарячі асфальтобетонні суміші, а й інші матеріали, які можуть зберігатись на складах та нести за собою заготівельно-складські витрати, та не тягнуть за собою витрат будівельних організацій на утримання апарату заготівельних служб, як це зазначено у Аудиторському звіті. Тоді як порушення встановлено саме у включенні до актів виконаних робіт заготівельно-складських витрат саме на гарячі суміші асфальтобетонні різних типів і марок у розмірі 217 057 грн 68 коп.
Водночас, апелянт також зазначає, що суд не врахував, що Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2025 у справі № 915/222/24 конкретизував попередні висновки, зазначивши, що акт ревізії (аудиторський звіт) Держаудитслужби, складений та оформлений із дотриманням законодавчо встановлених вимог, може бути належним доказом у розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України. Такий акт має оцінюватися судом на загальних підставах разом з іншими доказами.
Суд першої інстанції фактично проігнорував цей доказ, не надавши йому жодної оцінки в сукупності з іншими доказами, що є порушенням статті 86 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного некомерційного товариства “СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ” на рішення Господарського суду Одеської області від 14.04.2026 року у справі №916/4417/25 та призначено розгляд справи здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. 
19.05.2026 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника Державної аудиторської служби України надійшов відзив, в якому останній просить долучити до матеріалів судової справи №916/4417/25 відзив Держаудитслужби на апеляційну скаргу. Врахувати відзив Держаудитслужби на апеляційну скаргу під час розгляду справи № 916/4417/25.
У відзиві Державна аудиторська служба України, зокрема, зазначає, що на виконання пункту 8.3 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на IV квартал 2024 року проведено державний фінансовий аудит діяльності ДП «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» за період з 22 листопада 2018 по 31 грудня 2023 року, за результатами якого складено аудиторський звіт від 06.06.2025 № 001700-22/27.
Аудиторський звіт складено та підписано після обговорення коментарів і узгодження проєкту звіту.
За результатами аудиту встановлено низку чинників, які негативно впливали на діяльність ДП «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» та на ефективність використання коштів, що спрямовувалися для реалізації завдань і заходів на забезпечення утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення, у тому числі проведення на них капітального та поточних ремонтів.
Державна аудиторська служба України зазначає, що ТОВ «Прогресдорбуд» встановлено завищення вартості робіт через необґрунтоване включення заготівельно-складських витрат на суміші асфальтобетонні різних типів і марок на загальну суму 217 057 грн 68 коп. з ПДВ, зокрема, за договором від 29.07.2020 № 13/К/20 на виконання робіт по «Капітальний ремонт автомобільної дороги загального користування місцевого значення С160507 КСП «Чорноморське» – Дачне-Холодна Балка на ділянці км 3+395 - км 4+395, Одеська область» на суму 180 881 грн 40 коп. без ПДВ, з ПДВ – 217 057 грн 68 коп.
Третя особа вказує, що матеріали аудиторського звіту надіслані до Служби безпеки України листом від 16.06.2025 № 001700-17/7382-2025, до прокуратури Автономної республіки Крим та міста Севастополя листом від 16.06.2025 № 001700- 17/7399-2025 та до Малиновської окружної прокуратури міста Одеса листом від 16.06.2025 № 001700-17/7381-2025.
До Держаудитслужби надійшов лист Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі від 12.09.2025 № 3709/100/06/02-2025 (вх. від 12.09.2025 № 17/2-25360-2025), яким повідомлено, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в АР Крим та м. Севастополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42025010000000022 від 16.05.2025 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України.
Головне управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі листом від 29.09.2025 № 3881/100/06/02-2025 поінформувало про заборону розголошувати відомості досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42025010000000022 від 16.05.2025 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України, до якого долучено матеріали аудиторського звіту від 06.06.2025 № 001700-22/27, оскільки зазначені матеріали є матеріалами кримінального провадження та містять відомості досудового розслідування, розголошення яких на цій стадії може зашкодити досудовому слідству.
Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму на 01 січня відповідного року (що станом на момент подання позову у даній справі складає 3028 грн.).
В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку, єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову.
Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа №916/4417/25 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 217 057 грн 68 коп.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 14.04.2026 року у справі №916/4417/25 є таким, що не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

29 липня 2020 року між ДНТ «СМАД» (замовник) та ТОВ «Прогресдорбуд» (підрядник) укладено договір підряду №13К/20 (договір). 
Умовами пункту 1.1 якого передбачено, що у порядку та на умовах, визначених цим договором замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов`язання своїми силами і засобами виконати на свій ризик роботи по Капітальному ремонту автомобільної дороги загального користування місцевого значення С160507 КСП «Чорноморське» - Дачне-Холодна Балка на ділянці км 3+395 - км 4+395, Одеська область (45233000-9 - Будівництво, влаштовування фундаменту та покриття шосе, доріг) за рахунок коштів місцевого та/або державного та/або інших бюджетів.
Пунктом 1.2 передбачено, що підрядник здійснює виконання робіт в межах виділених фінансових ресурсів згідно з вимогами діючих нормативно-правових актів.
Згідно пункту 1.3 склад і об`єми робіт, які доручаються підряднику до виконання, визначені проектно-кошторисною документацією.
Пунктом 1.6 встановлено, що будь-які зобов`язання замовника та підрядника за договором виникають у разі наявності та виключно в межах затверджених бюджетних призначень, а оплата здійснюється в межах фактичного надходження бюджетних коштів.
Підрядник зобов`язується забезпечити якісне виконання доручених йому робіт. Підрядник повинен виконати передбачені цим договором підряду роботи, якість яких відповідає умовам нормативної документації України передбаченої для даного виду робіт згідно пункту 2.1.
Якість виконання робіт має відповідати нормам діючих нормативно-правових актів, зокрема: ГБН Г. 1-218-182:2011 «Ремонт автомобільних доріг загального користування. Види ремонтів та перелік робіт»; «Технічні правила ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування України» (П-Г.1-218-113:2009); Постанова КМУ від 30.03.1994 р. № 198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони»; ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану»; ДСТУ 2587:2010 «Безпека дорожнього руху. Розмітка дорожня. Загальні технічні вимоги. Методи контролювання. Правила застосування»; ДСТУ 4100:2014 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування»; ДСТУ Б В.2.7-127:2015 «Суміші асфальтобетонні та асфальтобетон щебенево-мастикові. Технічні умови»; ДБН А.3.1-5:2016 «Організація будівельного виробництва»; ДСТУ 8749:2017 «Безпека дорожнього руху. Огородження та організація дорожнього руху в місцях проведення дорожніх робіт»; СОУ 42.1-3 7641918-106:2013 «Будівельні матеріали. Суміші асфальтобетонні та асфальтобетон литі. Технічні умови» (частково скасований). У частині методики визначення глибини вдавлювання штампу (додаток А) замінено з 01.04.2017 на ДСТУ Б В.2.7-319:2016 «Суміші асфальтобетонні і асфальтобетон дорожній та аеродромний. Методи випробувань»; ДБН В.2.3-4:2015 «Автомобільні дороги. Частина 1. Проектування. Частина II. Будівництво. Зміна № 1»; ДБН В.2.3-5:2018 «Вулиці та дороги населених пунктів» відповідно до пункту 2.2.
Пунктом 2.3 передбачено, що підрядник забезпечує організацію контролю якості ремонту автомобільних доріг згідно ДБН А.3.1-5:2016.
Замовник контролює відповідність робіт, матеріалів, устаткування проектним рішенням, вимогам будівельних та виробничих норм і правил, стандартам, технічним умовам, іншим нормативним документам.
Не втручаючись у діяльність підрядника, він має право: перевіряти наявність документів, що засвідчують якість використаних матеріалів; контролювати виконання геодезичних робіт; брати участь у перевірках стану та відповідності проекту устаткування, якості його монтажу та в комплексних випробуваннях і їх прийнятті; брати участь у перевірках правильності виконання та прийнятті прихованих робіт і відповідальних конструкцій; контролювати виконання підрядником вказівок і приписів уповноважених державних органів та авторського нагляду щодо якості виконаних робіт, матеріалів, устаткування, наявність і правильність ведення виконавчої документації, відповідно до пункту 2.7.
У разі виявлення порушень проектних рішень, будівельних норм і правил, інших нормативних документів замовник має право видати підряднику припис про усунення допущених недоліків, а за необхідності про призупинення робіт. Матеріали та устаткування, що не відповідають нормативним вимогам, мають негайно усуватися з будівельного майданчика і замінюватись за рахунок підрядника. Неякісно виконані роботи не будуть оплачуватися, і підрядник у визначені замовником терміни зобов`язаний привести їх у відповідність до встановлених вимог (пункт 2.8).
Ціна договору становить 21 651 858,00 (двадцять один мільйон шістсот п`ятдесят одна тисяча вісімсот п`ятдесят вісім грн 00 к.), в т.ч. ПДВ 3 608 643,00 грн (пункт 3.1).
Порядок визначення вартості договірної ціни проводиться згідно положень СОУ 42.1- 37641918-050:2018 та окремими положеннями ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 (зі змінами), і може змінюватись у випадках, передбачених п.п. 6.3.2.2 і 6.3.2.3 вищевказаного ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 (зі змінами) (пункт 3.2).
Визначення вартості на стадії обґрунтування договірної ціни та проведення взаєморозрахунків, ведеться по програмному комплексу «Будівельні технології - Кошторис», або в інших програмних комплексах, рекомендованих Мінрегіоном, в яких враховані останні зміни в галузевих стандартах з ціноутворення та які сумісні з програмним комплексом «Будівельні технології - кошторис» і не призводять до спотворення вхідних даних при їх введені в програмний комплекс «Будівельні технології - кошторис» (пункт 3.3).
Договірна ціна є твердою і може бути уточнена за наступних умов: зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; відповідно до п.6.3.2.2та. п.6.3.2.3. ДСТУ Б Д. 1.1-1:2013 (зі змінами) (пункт 3.4).
У разі зміни нормативно-правових актів, що стосуються ціноутворення у будівництві договір приводиться до чинних нормативно-правових актів шляхом укладення додаткової угоди (пункт 3.5).
Розрахунки за виконані роботи здійснюються замовником щомісячно на підставі Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф.КБ-3) та Акту прийняття виконаних будівельних робіт (ф.КБ-2в), підписаних уповноваженими представниками сторін (пункт 4.1).
Підставою для здійснення розрахунків є підписані сторонами Акти прийняття виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф.КБ-3), які складаються підрядником і подаються для підписання замовнику до 01 числа місяця, наступного за звітним. Після здійснення приймання виконаних робіт замовник проводить оплату за фактично виконані роботи на умовах п. 17.1. цього договору (пункт 4.2).
Форма розрахунків безготівкова на підставі актів виконаних будівельних робіт по формі КБ-2,КБ-3 (пункт 4.3).
Оплата виконаних робіт здійснюється протягом 5 робочих днів з дня отримання відповідного фінансування Замовником (пункт 4.4).
Строк виконання робіт: з дати підписання договору та отримання усіх необхідних дозволів на виконання робіт до 31 грудня 2021 року, відповідно календарного плану (пункт 5.1).
Місце виконання робіт: відповідно до документації, а саме Одеська область (пункт 5.2).
Завершення виконання робіт оформлюється Актом готовності об`єкта до експлуатації. Оформлення актів, додатків і необхідних документів до них здійснюється підрядником (пункт 5.3).
Замовник зобов`язаний надати необхідну проектно-кошторисну документацію (пункт 6.2.2).
Підрядник зобов`язаний виконувати у встановлений термін, роботи згідно з проектно-кошторисною документацією та договірною ціною (пункт 6.4.1).
У разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором (пункт 7.1).
Виготовлення і затвердження проектно-кошторисної документації здійснює замовник, відповідно до чинних нормативних актів (пункт 10.1).
Замовник має право вносити зміни і доповнення в проектно-кошторисну документацію, склад і обсяг робіт у встановленому порядку з попереднім повідомленням про це підрядника, та у порядку, встановленого чинним законодавством (пункт 10.2).
Підрядник має право вносити пропозиції по вдосконаленню проектних рішень (пункт 10.3).
Зміна проектних рішень за ініціативою підрядника дозволяється лише за письмовою згодою замовника. Роботи, виконані підрядником з порушенням цієї вимоги, приводяться у відповідність з проектом за рахунок підрядника (пункт 10.4).
Закупівлю, одержання, складування, збереження необхідних для виконання робіт матеріалів, устаткування і інших ресурсів здійснює підрядник. Він відповідає за кількість, якість і комплектність постачання цих ресурсів, на ньому лежить ризик їх випадкової втрати та пошкодження, і до моменту відшкодування їх вартості замовником вони залишаються власністю підрядника (пункт 13.1.1).
Замовник має право контролювати якість і кількість матеріальних ресурсів до моменту їх використання для виконання робіт та в процесі виконання робіт на об`єкті (пункт 13.2.3).
Забезпечення виконання робіт матеріалами та технологічним, енергетичним, електротехнічним обладнанням, апаратурою та інструментом, покладається на підрядника (пункт 13.2.4).
Підрядник забезпечує комплектацію та зберігання одного комплекту проектно-кошторисної документації та змін до неї на будівельному майданчику та зобов`язаний надавати їх для користування замовнику за його проханням у робочий час. Комплект усіх інших договірних документів та документів поточного листування має зберігатися підрядником на будівельному майданчику або в іншому визначеному ним місці (пункт 16.5).
Замовник сумісно з підрядником готує Акт готовності об`єкту до експлуатації. Перелік документів, які оформляються при здачі об`єкта в експлуатацію, відповідає передбаченому будівельними нормами і правилами (пункт 19.1).
Акт готовності об`єкту до експлуатації подається замовником до органів Державної архітектурно-будівельної інспекції для отримання сертифіката відповідності збудованого об`єкту (пункт 19.2).
Зміни у цей договір можуть бути внесені за домовленістю сторін, згідно чинного законодавства, в тому числі норм Цивільного та Господарського кодексів України (пункт 21.1).
Зміни до цього договору набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому договорі або у чинному в Україні законодавстві (пункт 21.1.1).
У разі зміни нормативно-правових актів, договір приводиться у відповідність (пункт 21.2).
Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31 грудня 2021 року, а в частині оплати до повного виконання замовником своїх грошових зобов`язань (пункт 22.1).
Вартість виконаних робіт визначається по усіх складових вартості робіт, розрахованих у договірній ціні, в тому числі: Вартість прямих витрат при взаєморозрахунках за обсяги виконаних робіт визначається на підставі нормативних витрат трудових і матеріально-технічних ресурсів, виходячи з фізичних обсягів виконаних робіт та уточнених цін ресурсів, передбачених в договірній ціні; Уточнення вартості матеріально-технічних ресурсів передбачається тільки на поточне змінення вартості, яке відбулося від дати визначення вартості на дату уточнення. Занижена підрядником вартість трудових та матеріальних ресурсів (різниця між фактичною ціною і врахованою на момент складання розрахунку) має відшкодовуватися за рахунок підрядника; Кошти на покриття загально-виробничих, адміністративних витрат та прибутку визначаються згідно ДСТУ-НБД.1.1-3:2013 (зі змінами) та СОУ 42.1-37641918-050:2018 (3 додатками), при цьому показники для обчислення загально виробничих витрат визначаються на підставі обґрунтованої їх величини і структури, яка склалася у організації підрядника за попередній звітний період (рік) але не вище усереднених показників, що наведені у додатках Б та Е ДСТУ Н.Б. 1.1-3: 2013; При взаєморозрахунках за обсяги виконаних робіт кошти на покриття витрат на зведення та розбирання тимчасових будівель і споруд визначаються калькуляційним методом по виконавчому кошторису з урахуванням умов організації виробництва, відповідно до ДСТУ Б Д. 1.1-1:2013 (зі змінами) та СОУ 42.1-37641918-050:201.8; Кошти на відшкодування додаткових витрат, зумовлених виконанням робіт у зимовий період, визначаються відповідно до ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 (зі змінами); Додаткові витрати, пов`язані з виконанням робіт просто неба у літній період визначаються згідно ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 (зі змінами), на підставі розрахунку і довідок Гідрометцентру за виконанням БМР в літній період просто неба, коли температура зовнішнього повітря виробничого середовища більш ніж «+27° С»; Витрати на проведення робіт вахтовим методом, відрядження, витрати на рухомий характер робіт, та на перевезення робітників на підставі розрахунків, що обґрунтовуються (пункт 23.3).
В складі вартості матеріальних ресурсів враховувати витрати на заготівельно-складські роботи за відсотковим показником 2 %, а також витрати на вироби з металоконструкцій - за відсотковим показником 0,75 % (пункт 23.5).
Представлена копія договору містить залишені представниками підписи та скріплена печатками контрагентів.
Також між ДНТ «СМАД» (замовник) та ТОВ «Прогресдорбуд» (підрядник) підписано Договірну ціну, Календарний план робіт та План фінансування.
В подальшому між ДНТ «СМАД» (замовник) та ТОВ «Прогресдорбуд» (підрядник) укладено ряд додаткових угоди, котрими подовжено строк дії договору до 31.12.2025 разом із строком виконання робіт до 31 грудня 2025 року.
Приватним підприємством «ІНЖГРУП» за замовленням ДНТ «СМАД» розроблено відповідну проектно-кошторисну документацію до договору, серед якої Том 4 Кошторисна документація на Капітальний ремонт автомобільної дороги загального користування місцевого значення С160507 КСП «Чорноморське» - Дачне-Холодна Балка на ділянці км 3+395 - км 4+395, Одеська область».
До підсумкових вартісних параметрів відповідної Кошторисної документації віднесено серед іншого, заготівельно-складські витрати в загальній вартості матеріалів 268,52385 тис.грн.
До підсумкової відомості ресурсів до локального кошторису № 4-1-1 (основний проїзд) включено, серед іншого заготівельно-складські витрат у розмірі 53,52 тис. грн на суміші асфальтобетонні гарячі і теплі [асфальтобетон щільний] (дорожні) (аеродромні), що застосовується у верхніх шарах покриттів, дрібнозернисті тип А, марка 1; 53,36 тис. грн на суміші асфальтобетонні гарячі і теплі [асфальтобетон щільний] (дорожні) (аеродромні), що застосовується у нижніх шарах покриттів, дрібнозернисті тип А, марка 1.
До підсумкової відомості ресурсів до локального кошторису № 6-1-1 (з`їзди та примикання) включено, серед іншого заготівельно-складські витрат у розмірі 53,52 тис. грн на суміші асфальтобетонні гарячі і теплі [асфальтобетон щільний] (дорожні) (аеродромні), що застосовується у верхніх шарах покриттів, дрібнозернисті тип А, марка 1.
До підсумкової відомості ресурсів до локального кошторису № 7-1-2 (облаштування автобусних зупинок) включено, серед іншого заготівельно-складські витрат у розмірі 53,52 тис. грн на суміші асфальтобетонні гарячі і теплі [асфальтобетон щільний] (дорожні) (аеродромні), що застосовується у верхніх шарах покриттів, дрібнозернисті тип А, марка 1.
В процесі здійснення господарських взаємовідносин між ДНТ ,,СМАД (замовник) та ТОВ «Прогресдорбуд» (підрядник) підписано без зауважень та/або заперечень довідку про вартість будівельних робіт та витрат за жовтень 2020 року, акт приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2020 року, довідку про вартість будівельних робіт та витрат за листопад 2020 року, акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2020 року, довідку про вартість будівельних робіт та витрат за грудень 2020 року, акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2020 року.
18.08.2020 ДНТ «СМАД» перераховано ТОВ «Прогресдорбуд» 6 495 557 грн 40 коп., 23.10.2020 2 214 631 грн, 11.11.2020 2 301787 грн, 01.12.2020 5 572 709 грн, 24.12.2020 2 737 604 грн, 24.12.2020 204 764 грн, 30.12.2020 74 977 грн 20 коп.
06 червня 2025 року Державною аудиторською службою України складено аудиторський звіт № 001700-22/27 державного фінансового аудиту діяльності ДНТ «СМАД» за 2018-2023 роки, в якому, серед іншого, зазначено:
«…Під час проведення аудиту встановлено, що при виконанні умов договорів, укладених між Службою та Підрядними організаціями, як у договірній ціні, так і в Підсумкових відомостях ресурсів Актів приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в за 2021-2023 роки, при використанні сумішей асфальтобетонних гарячих і теплих [асфальтобетон щільний] (дорожні) (аеродромні) різних типів і марок та сумішей бетонних готових включались заготівельно-складські витрати.
При складанні інвесторської кошторисної документації, згідно з пунктом 5.5.2 «Настанови щодо визначення прямих витрат у вартості будівництва», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 № 293 (далі - ДСТУ-НБД. 1.1-2:2013): «Заготівельно-складські витрати розраховуються за відсотком до кошторисної вартості матеріалів франка-приоб`єктний склад і є лімітом коштів на відшкодування цих витрат підряднику:
- для будівельних матеріалів, в тому числі арматури стрижневої і дротяної, закладних та накладних деталей, санітарно-технічних і електротехнічних матеріалів, виробів та конструкцій (крім металевих конструкцій) - 2 відсотки від суми відпускної ціни та транспортних витрат;
- для металевих конструкцій, металевих виробів (металеві труби, двотавр, швелер, кутик, лист., полоса) - 0,75 відсотка від суми відпускної ціни та транспортних витрат.
В подальшому, аналогічні норми передбачені у «Настанові з визначення вартості будівництва» Кошторисних норм України, затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 № 281 (далі - Настанова № 281), зокрема відповідно до пункту 4.13: «на етапі складання інвесторської документації у складі кошторисної вартості матеріальних ресурсів враховуються заготівельно-складські витрати, призначені для покриття витрат будівельних організацій на утримання апарату заготівельних служб (відділи постачання, підрозділи виробничо - технологічної комплектації будівельних організацій тощо) та матеріальних базових складів, а також витрат, пов`язаних з втратами, які важко усуваються, і псуванням матеріалів при їх транспортуванні та зберіганні на складах.
Заготівельно-складські витрати розраховуються за відсотком до кошторисної вартості матеріалів франко-приоб`єктний склад і є лімітом коштів на відшкодування цих витрат підряднику
а) для будівельних матеріалів, у тому числі арматури стрижневої і дротяної, закладних та накладних деталей, санітарно-технічних і електротехнічних матеріалів, виробів та комплектів (крім металевих комплектів) 2 % від суми відпускної ціни та транспортних витрат;
б) для металевих комплектів, металевих виробів (металеві труби, двотавр, швелер, кутик, лист, полоса) 0,75 % від суми відпускної ціни та транспортних витрат.
Отже, як в наведених підпунктах а) та б) пункту 5.5.2 ДСТУ-НБД. 1.1- 2:2013, так і підпунктах а) та б) пункту 4.13 Настанови №281, перелічено конкретно будівельні матеріали, які зберігаються на складах. Тобто, матеріали, які не зберігаються на складах, зокрема, гарячі асфальтобетонні суміш, готові розчини та бетони, в даний перелік не включено.
Також слід зазначити, що п. 4.11 Методики визначення вартості дорожніх робіт та послуг щодо визначення вартості нового будівництва, реконструкції, ремонтів та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України від 07.10.2022 №753 (зі змінами і доповненнями, внесеними наказами від 25.11.2022 № 887, від 23.06.2023 № 538) (далі - Методика № 753), кошторисна вартість дорожньо-будівельних матеріалів, виробів та комплектів у прямих витратах визначається на підставі розрахунків витрат ресурсів, розрахованих, зважаючи на обсяг робіт, передбачених проєктною документацією, та відповідні поточні ціни. Поточні ціни на матеріальні ресурси приймаються на рівні середніх цін у регіоні (області), що склались на момент розроблення проектної документації, визначених на підставі бази даних цін або на підставі проведеного замовником або за його дорученням іншою особою, аналізу ринкових цін (із посиланням на джерела даних про ціни). Вимоги до бази даних цін наведено в додатку 19 до цієї Методики.
Поточні ціни на матеріальні ресурси для об`єкта дорожніх робіт та послуг визначаються франко-приоб`єктний склад і на встановленому виміру враховують такі елементи вартості:
- відпускну ціну (в тому числі вартість тари, упаковки і реквізиту та вартість вантажних робіт);
- вартість транспортування;
- заготівельно-складські витрати.
Як приоб`єктний склад при визначенні кошторисної вартості робіт приймається:
- для матеріалів, які зберігаються просто неба;
- майданчик, що використовується для їх розміщення на території об`єкта;
- для матеріалів, які є компонентами при приготуванні сумішей (асфальтобетону; цементобетону, піскосоляних сумішей, бітумних емульсій тощо), конструкцій та інших матеріалів на підсобних господарствах дорожніх організацій;
- територія підсобних господарств або окремий майданчик (полігон);
- для інших матеріалів - склад (місце складування) для даного об`єкта.
Тобто пункт 5.10 та пункт 4.13 Настанови № 281, як і вищенаведений пункт 4.11 Методики № 753, стосується матеріальних ресурсів, які безпосередньо зберігаються на складах, а гарячі асфальтобетонні суміші, готові розчини та бетони не зберігаються.
Не беручи до уваги зазначене, деякими Підрядними організаціями на стадії складання та погодження договірних цін, Службою як Замовником, враховуються кошти на покриття заготівельно-складських витрат, що визначаються за максимальним відсотковим показником 2% від суми відпускної ціни та ціни транспортування матеріальних ресурсів, необхідних для виконання будівельно-монтажних робіт на об`єкті будівництва, в тому числі і тих матеріальних ресурсів, що не зберігаються на складах, а саме готових сумішей розчину, бетону та асфальтобетонної гарячої суміші.
Пунктом 6.3.1.2 Настанови щодо визначення прямих витрат у вартості будівництва (ДСТУ-Н Б Д. 1.1-2:2013) визначено: Заготівельно-складські витрати розраховуються виходячи з відповідних статей цих витрат та обсягів матеріальних ресурсів, які зберігаються на складах та застосовуються безпосередньо на об`єкті будівництва, потужності організації та обсягів робіт по цьому об`єкту будівництва або за домовленістю сторін за усередненими відсотковими показниками, передбаченими в інвесторській кошторисній документації, що обумовлюється договором.
Аналогічні норма передбачено у п. 5.10 Настанови № 281.
Отже слід враховувати, що у вартість придбаних Підрядниками готових сумішей асфальтобетонних, сумішей бетону та розчину входять заготівельно-складські витрати заводу виробника на складові інгредієнти (пісок, бітум, щебінь, цемент тощо). Тобто, підрядна організація, яка фактично не несе ніяких заготівельно-складських витрат, передбачених на утримання заготівельних служб, відділу забезпечення та постачання будівельних матеріалів та матеріальних базових складів, не має застосовувати без документального обґрунтування у вигляді розрахунку відсотковий показник за його максимальною величиною 2 % від суми відпускної ціни та ціни транспортування придбаних готових сумішей, що не зберігаються на складах.
Також, слід зазначити, що у відповідності до п. 5.4.4 та таблиці 12 ДСТУ Б В.2.7-119:2011 «Суміші асфальтобетонні і асфальтобетон дорожній та аеродромний. Технічні умови» (затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30 грудня 2011 року № 416) час зберігання гарячої асфальтобетонної суміші у бункері-накопичувачі не повинен перевищувати трьох годин після її приготування та температура асфальтобетонної суміші на початку ущільнення та не нижче 90-100 градусів на початку ущільнення, що не дає змоги зберігання даного матеріалу на складах та не несе витрат, пов`язаних з втратами та пошкодженням матеріалу при їх транспортуванні.
Таким чином, керуючись пунктом 6.3.1.2 Настанови щодо визначення прямих витрат у вартості будівництва (ДСТУ-Н Б Д.1.1-2:2013) та п. 5.10 «Настанові з визначення вартості будівництва» Кошторисних норм України, за відсутності документального обґрунтування застосування відсоткового показника заготівельно-складських витрат за його максимальною величиною 2%, враховані у договірній ціні та в актах за форми № КБ-2в зазначені кошти на заготівельно-складські витрати сумішей асфальтобетонних гарячих і теплих [асфальтобетон щільний] (дорожні) (аеродромні) різних типів і марок та сумішей бетонних готових, призвели до необґрунтованого завищення вартості виконаних робіт на загальну суму 7299518,80 грн з ПДВ, в тому числі: ТОВ «Прогресдорбуд» - 217 057 грн 68 коп. з ПДВ…
Враховуючи викладене вище, на порушення п. 6.3.1.2 «Настанови щодо визначення прямих витрат у вартості будівництва» (ДСТУ-Н Б Д.1.1-2:2013), п. 4.13 та п. 5.10 «Настанові з визначення вартості будівництва» Кошторисних норм України та п. 4.11 «Методики визначення вартості дорожніх робіт та послуг щодо визначення вартості нового будівництва, реконструкції, ремонтів та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування», при проведенні робіт підрядними організаціями в Підсумкові відомості ресурсів Актів приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в за 2021-2023 роки зайво включено заготівельно-складські витрати на суміші асфальтобетонні різних типів і марок та суміші бетонні готові, чим завищено вартість робіт на загальну суму 7 299 518 грн 80 коп., та як наслідок, спричинило необґрунтоване зайве витрачання коштів державного бюджету (субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам) на відповідну суму».
12 вересня 2025 року ДНТ «СМАД» звернулось до ТОВ «Прогресдорбуд» із вимогою, в якій, посилаючись на викладене Державною аудиторською службою України в аудиторському звіті № 001700-22/27 державного фінансового аудиту діяльності ДНТ «СМАД» пропонує повернути 217 057 грн 68 коп. суми завищення вартості робіт через необґрунтоване включення заготівельно-складських витрат на суміші асфальтобетонні різних типів і марок.
17 вересня 2025 року ТОВ «Прогресдорбуд» надано відповідь на вимогу, в якій останнє заперечує та наводить міркування стосовно спірних моментів.
Інших належних та допустимих доказів матеріали справи не містять.
Предметом спору у даній справі є стягнення збитків, понесених у зв`язку із завищенням вартості робіт через необґрунтоване включення заготівельно-складських витрат на суміші асфальтобетонні різних типів і марок у розмірі 217 057 грн 68 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Натомість відповідач наполягає на відсутності підстав для стягнення на користь позивача будь-яких коштів у зв`язку з підписанням актів виконаних робіт без зауважень та оплатою виконаних робіт. При цьому, за переконанням відповідача, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як самостійна підстава для стягнення грошових коштів.
В силу приписів ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).
Згідно ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.
Приписами статті 875 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
В свою чергу, стаття 843 Цивільного кодексу України передбачає, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.
Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.
Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
При цьому, приписи статті 844 Цивільного кодексу України передбачають, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.
Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.
В свою чергу, приписи частин 1 та 2 статті 877 Цивільного кодексу України передбачають, що підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.
Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.
Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов`язана надати відповідну документацію.
Колегія суддів, зазначає, що між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких є письмовий договір підряду № 13К/20, укладений 29 липня 2020 року.
При цьому, умови укладеного договору передбачають те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресдорбуд» взяло на себе зобов`язання із виконання певних робіт, у той же ДНТ «СМАД», як замовник, взяло на себе зобов`язання із оплати вартості виконаних робіт та надання підряднику проектно-кошторисної документації, у відповідності до якої має бути виконано відповідні роботи.
При цьому, пункт 23.5 укладеного договору передбачає, що в складі вартості матеріальних ресурсів враховувати витрати на заготівельно-складські роботи за відсотковим показником 2 %, а також витрати на вироби з металоконструкцій за відсотковим показником 0,75 % (пункт 23.5).
Поряд із наведеним, у виготовленій Приватним підприємством «ІНЖГРУП» за замовленням ДНТ «СМАД» проектно-кошторисній документації до договору передбачено певні види витрат, серед яких заготівельно-складські витрати в загальній вартості матеріалів 268,52385 тис. грн.
Окрім того, включено до підсумкових відомостей ресурсів до локального кошторису заготівельно-складські витрати у визначеній сумі на суміші асфальтобетонні гарячі і теплі [асфальтобетон щільний] (дорожні) (аеродромні), що застосовується у верхніх шарах покриттів, дрібнозернисті тип А, марка 1/ на суміші асфальтобетонні гарячі і теплі [асфальтобетон щільний] (дорожні) (аеродромні), що застосовується у нижніх шарах покриттів, дрібнозернисті тип А, марка 1.
Відповідно до статті 11 Закону України Про ціни і ціноутворення вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.
Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.
Апеляційний господарський суд, зазначає, що, пред`являючи позовні вимоги, апелянт посилався на те, що при складанні інвесторської кошторисної документації, згідно з пунктом 5.5.2 «Настанови щодо визначення прямих витрат у вартості будівництва», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 № 293 (далі ДСТУ-НБД. 1.1-2:2013): «Заготівельно-складські витрати розраховуються за відсотком до кошторисної вартості матеріалів франко-приоб`єктний склад і є лімітом коштів на відшкодування цих витрат підряднику:
- для будівельних матеріалів, в тому числі арматури стрижневої і дротяної, закладних та накладних деталей, санітарно-технічних і електротехнічних матеріалів, виробів та конструкцій (крім металевих конструкцій);
- 2 відсотки від суми відпускної ціни та транспортних витрат;- для металевих конструкцій, металевих виробів (металеві труби, двотавр, швелер, кутик, лист, полоса) - 0,75 відсотка від суми відпускної ціни та транспортних витрат. Маса заготівельно-складських витрат, визначена за наведеними показниками, у середньому забезпечує покриття зазначених витрат.»
В подальшому, аналогічні норми передбачені у «Настанові з визначення вартості будівництва» Кошторисних норм України, затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 № 281 (Настанова № 281), зокрема відповідно до пункту 4.13: «на етапі складання інвесторської документації у складі кошторисної вартості матеріальних ресурсів враховуються заготівельно складські витрати, призначені для покриття витрат будівельних організацій на утримання апарату заготівельних служб (відділи постачання, підрозділи виробничо технологічної комплектації будівельних організацій тощо) та матеріальних базових складів, а також витрат, пов`язаних з втратами, які важко усуваються, і псуванням матеріалів при їх транспортуванні та зберіганні на складах.
Заготівельно-складські витрати розраховуються за відсотком до кошторисної вартості матеріалів франко-приоб`єктний склад і є лімітом коштів на відшкодування цих витрат підряднику:
а) для будівельних матеріалів, у тому числі арматури стрижневої і дротяної, закладних та накладних деталей, санітарно-технічних і електротехнічних матеріалів, виробів та комплектів (крім металевих комплектів)2 % від суми відпускної ціни та транспортних витрат;
б) для металевих комплектів, металевих виробів (металеві труби, двотавр, швелер, кутик, лист, полоса) 0,75 % від суми відпускної ціни та транспортних витрат.
Апелянт зазначав, що, як в наведених підпунктах а) та б) пункту 5.5.2 ДСТУ-НБД. 1.1-2:2013, так і підпунктах а) та б) пункту 4.13 Настанови № 281, перелічено конкретно будівельні матеріали, які зберігаються на складах. Тобто, матеріали, які не зберігаються на складах, зокрема, гарячі асфальтобетонні суміші, готові розчини та бетони, в даний перелік не включено. Відтак, ДНТ «СМАД» вважає, що ТОВ «Прогресдорбуд» безпідставно включило заготівельно-складські витрати до актів, чим завищило вартість робіт та спричинило необґрунтоване витрачання коштів державного бюджету у розмірі 217057,68 грн.
Колегія суддів звертає увагу на те, що укладений між ДНТ «СМАД» та ТОВ «Прогресдорбуд» договір містить умови щодо врахування витрат на заготівельно-складські витрати (пункт 23.5).
Розроблена за замовленням ДНТ «СМАД» проектно-кошторисна документація також містить відповідні умови, разом із визначенням вартості відповідних заготівельно-складських витрат на суміші асфальтобетонні гарячі і теплі [асфальтобетон щільний] (дорожні) (аеродромні), що застосовується у верхніх шарах покриттів, дрібнозернисті тип А, марка 1/ на суміші асфальтобетонні гарячі і теплі [асфальтобетон щільний] (дорожні) (аеродромні), що застосовується у нижніх шарах покриттів, дрібнозернисті тип А, марка 1.
Відповідно до приписів статті 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Приписи статті 4 Цивільного кодексу України передбачають встановлену ієрархію нормативно правових актів, що в контексті досліджених приписів статей 204, 215 та 217 Цивільного кодексу України, умов укладеного Договору, пунктів ДСТУ-НБД. 1.1-2:2013 та Настанови № 281, свідчить, що у випадку незгоди сторони правочину із певними умовами остання має право ініціювати звернення із позовом задля визнання відповідної частини недійсною (оспорюваний правочин).
ДСТУ-НБД. 1.1-2:2013 та Настанова № 281 не містить в собі посилання, що у випадку недотримання їх приписів відповідний правочин є недійсним в силу закону, а відтак, відповідні умови договору є правомірними, доки судом не буде скасовано презумпцію правомірності правочину.
При цьому, із дослідженого апеляційним судом аудиторського звіту Державної аудиторської служби України, на який як на доказ ДНТ «СМАД» посилається у позовні заяві, вбачається наступне: «…за відсутності документального обґрунтування застосування відсоткового показника заготівельно-складських витрат за його максимальною величиною 2%, враховані у договірній ціні та в актах за форми № КБ-2в зазначені кошти на заготівельно-складські витрати сумішей асфальтобетонних гарячих і теплих [асфальтобетон щільний] (дорожні) (аеродромні) різних типів і марок та сумішей бетонних готових, призвели до необґрунтованого завищення вартості виконаних робіт на загальну суму 7299518,80 грн з ПДВ, в тому числі: ТОВ «Прогресдорбуд» - 217 057,68 грн з ПДВ…».
Суд доходить до висновку, що Державною аудиторською службою України встановлено, що відповідні заготівельно-складські витрати враховано, по-перше, у договірній ціні, а вже після у підписаних актах за форми № КБ-2в.
За приписами статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17 зроблено висновок, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.
Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц зроблено висновок, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини.
Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі №916/334/22 дійшов висновків про те, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.
Твердження апелянта щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема, в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню саме позивачем.
Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з приписами ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. 
У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. 
Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Відповідно до ст.843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.
Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.
Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
Статтею 849 Цивільного кодексу України передбачені права замовника під час виконання роботи, а саме: замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.
Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.
Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника.
Відповідно до ч. 4 ст. 853 Цивільного кодексу України у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну.
Колегія суддів зауважує, що статтею 853 Цивільного кодексу України врегульовані питання наслідків виявлення недоліків, які поділяються на явні та приховані. 
Так, відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник втрачає право заявляти про явні недоліки роботи після її прийняття, тобто ті, які могли бути встановлені при звичайному способі прийняття робіт. 
Натомість, за приписами ч. 3 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник має право заявити про приховані недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі прийняття робіт, після їх прийняття негайно після їх виявлення.
Верховним Судом у постанові від 20.06.2024 у справі № 922/3166/23 вказано, що значення огляду у прийнятті робіт полягає в тому, що він дозволяє виявити можливі недоліки виконаних робіт до підписання акта здачі-приймання. У акті сторона, яка приймає роботи, має вказати всі претензії до виконаних робіт, якщо у замовника є такі претензії. При цьому сторони складають перелік претензій, що додається до акта здачі-приймання і визначає строки їх усунення. Якщо при здачі-прийманні об`єкта виявляться суттєві недоліки, які виникли з вини підрядника, замовник не повинен приймати об`єкт до їх усунення і має право затримати оплату за виконані роботи. 
Частиною 1 ст. 858 Цивільного кодексу України встановлено якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.
Згідно з ч.4 ст.882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності у виконаних відповідачем роботах прихованих недоліків, які не могли бути встановлені при звичайному способі їх прийняття.
При цьому, підписані акти виконаних робіт між ДНТ «СМАД» та ТОВ «Прогресдорбуд» не містять жодних відміток про незгоду із обсягом, вартістю та видами виконаних робіт. Більш того, ДНТ «СМАД» сплачено відповідну вартість виконаних робіт.
Єдиним доказом, наданим на підтвердження завищення ТОВ «Прогресдорбуд» вартості підрядних робіт за Договором підряду, є аудиторський звіт від 06.06.2025 № 001700-22/27.
Беручи до уваги встановлену ч. 2 ст. 853 Цивільного кодексу України відсутність у замовника права посилатись на явні недоліки, які могли бути виявлені при звичайному способі прийняття, колегія суддів доходить висновку про необхідність встановлення у виконаних відповідачем підрядних роботах прихованих недоліків, лише наявність яких дає замовнику право вимагати пропорційного зменшення ціни роботи.
Щодо наявного в матеріалах справи звіту від 06.06.2025 № 001700-22/27 державного фінансового аудиту діяльності Державного некомерційного товариства “СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ”, складеного Держаудитслужбою, колегія суддів зазначає наступне.
По-перше, наведені у звіті ревізії недоліки не можна віднести до прихованих, оскільки встановлення таких недоліків в ході ревізії, тобто без залучення експерта - особи, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин, дозволяє стверджувати і про наявність в позивача можливості їх перевірити під час приймання робіт та підписання відповідного акта виконання робіт за кожним із видів робіт.
По-друге, складений Держаудитслужбою звіт не має для суду заздалегідь встановленої сили, оскільки суд має оцінити належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України. 
У постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 917/1064/17 зауважено, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №910/17984/16, акт ревізії Державної фінансової інспекції України не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами здачі-приймання наданих послуг. Акт ревізії Державної фінансової інспекції України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору. Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася. Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
В свою чергу, юридична рівність учасників цивільно-правових відносин проявляється в тому, що сторони визнаються самостійними, незалежними одна від одної особи, а, отже, кожна особа має власний комплекс прав та обов`язків. При цьому не допускається надання певній особі переваг у випадку не вжиття такою особою своєчасних та розумних заходів з метою недопущення порушення власних прав. 
Таким чином, на позивача, як замовника підрядних робіт згідно договорів підряду, покладається відповідальність за неналежне виконання покладених на нього обов`язків щодо прийняття робіт із урахуванням фактичних обсягів робіт та обсягів, зазначених ТОВ «Прогресдорбуд» у акті прийняття робіт.
Тобто, позивач мав довести, що у даному випадку були відсутні неналежне виконання з його боку як замовника, своїх обов`язків з прийняття підрядних робіт по кількості та якості, а завищення вартості виконаних робіт відбулося саме з вини відповідача, і такі недоліки не могли бути встановлені та усунені на етапі приймання виконаних робіт. Отже, позивач мав довести наявність у виконаних роботах прихованих недоліків, які неможливо було встановити на момент приймання таких робіт.
Крім того, позивач мав довести факт того, що відповідач відступив від умов договору в частині якості, кількості та вартості підрядних робіт.
Отже, враховуючи, що апелянтом були прийняті виконані відповідачем роботи за спірними договорами підряду без зауважень та оплачені в повному обсязі, приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів наявності зауважень з боку позивача щодо робіт, виконаних відповідачем до проведеної Держаудитслужбою перевірки, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем обставин протиправної поведінки відповідача у вигляді завищення вартості підрядних робіт та відповідно про недоведеність позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача збитків у розмірі 217 057 грн 68 коп.
Таким чином, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику цього суду як джерело права.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Надаючи оцінку всім доказам та доводам скаржника у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що апелянтом не доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача збитків, понесених у зв`язку із завищенням вартості робіт через необґрунтоване включення заготівельно-складських витрат на суміші асфальтобетонні різних типів і марок у розмірі 217 057 грн 68 коп.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
По справі «Руїз Торіха проти Іспанії», ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. 
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені судом і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим оскаржуване рішення, яке переглядається в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі, є такими, що фактично зводяться лише до незгоди з судовим рішенням, що не може бути обґрунтованою підставою для його скасування або зміни. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Державного некомерційного товариства “СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ”, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 14.04.2026 року у справі №916/4417/25 не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 14.04.2026 року у справі №916/4417/25 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на апелянта.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного некомерційного товариства “СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ”, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 14.04.2026 року у справі №916/4417/25 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 14.04.2026 року у справі №916/4417/25 залишити без змін.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 14.09.2026 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Я.Ф. Савицький

А.І. Ярош