Справа № 420/15726/23 
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом 
ОСОБА_1 
до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" (далі - відповідач), в якому просить:
визнати бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.09.2018 включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, протиправною;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.09.2018 із застосуванням березня 2018 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум індексації.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, з 2015 по 2018 роки ОСОБА_1 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 " (в/ч НОМЕР_1 ), відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.09.2018 № 172 позивач був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. За період з 01.01.2016 по 28.02.2018 під час проходження служби індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалася, була стягнута та виплачена в примусовому порядку за рішенням суду. За період з 01.03.2018 по день звільнення індексація-різниця позивачу не нараховувалась та не виплачувалась. Станом на 01.03.2018 на підставі добутку прожиткового мінімуму для працездатних осіб та величини приросту індексу споживчих цін розмір індексації становить 4258 грн. 75 коп. Величина зростання індексу споживчих цін з лютого 2008 до лютого 2018 року - 353,3%. У березні 2018 року величина прожиткового мінімуму - 1762,00 грн. Сума індексації за березень 2018 року = 1762*(353,3-100)/100=4463,15 грн. В позовній заяві зазначається, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму індексації, що склалася у березні 2018 року (4463,15 грн.), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби. Відповідач зобов`язаний був з березня 2018 року виплачувати фіксовану суму індексації грошового забезпечення, а у разі коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотка, то в підвищеному розмірі аж до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення грошового забезпечення (заробітної плати) перевищить фіксовану суму індексації.
Ухвалою суду від 25.07.2023 відкрито спрощене провадження у справі. Вирішено розглядати справу без виклику представників сторін, у письмовому провадженні.
Суд зобов`язав позивача надати суду відомості про розмір індексації за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, яка була виплачена за рішенням суду № 420/18407/22, відомості про розмір грошового забезпечення позивача у березні 2018 року з конкретизацією складових, в тому числі індексації, довідку по грошове забезпечення позивача з 01.01.2016 по 10.09.2018 (окремо по місяцям), копію картки особового рахунку про виплачене грошове забезпечення за період з 01.01.2016 до звільнення, копію рішення суду по справі № 420/18407/22. Відповідача було зобов`язано надати відомості про розмір індексації за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, яка була виплачена ОСОБА_1 за рішенням суду № 420/18407/22, відомості про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 у березні 2018 року з конкретизацією складових, в тому числі індексації, довідку по грошове забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2016 по 10.09.2018 (окремо по місяцям), копію картки особового рахунку про виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 до його звільнення.
Вимоги ухвали суду сторонами не виконано в повному обсязі, зокрема сторонами не надано відомості про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 10.09.2018 (окремо по місяцям), копію картки особового рахунку про виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 до його звільнення.
Відповідач 16.08.2023 надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що позивач дійсно проходив військову службу в науково-дослідному центрі Збройних Сил України " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (в/ч НОМЕР_1 ), центр в подальшому зараховано на фінансове забезпечення Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія". Командування Інституту не може надати об`єктивний відзив на позов в частині позовних вимог за період з 01.03.2018 по 10.09.2018, оскільки в Інституту відсутня інформація щодо виплати індексації позивачу за цей період, все діловодство центру було передано до Одеського територіального архівного відділу галузевого Державного архіву Міністерства оборони України. Просить суд витребувати відомості про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу військовою частиною НОМЕР_1 за період з 01.03.2018 по 10.09.2018 від Одеського територіального архівного відділу галузевого Державного архіву Міністерства оборони України. Одеським окружним адміністративним судом прийнято рішення по справі № 420/18407/22, яким зобов`язано Інститут нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за грудень 2015 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року та за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. На виконання зазначеного рішення суду командування Інституту виплатило позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 у сумі 6390, 13 грн.
Також відповідач зазначає, що згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704 у редакції від 24.02.2018, яка набрала чинності з 01.03.2018 (далі - Постанова КМУ №704), було змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок. Відповідно до пункту 4 Постанови КМУ №704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Постановою Кабінету Міністрів України №704 визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу осіб рядового та начальницького складу, зокрема значно підвищено посадові оклади. Отже, за період з 01.03.2018 по 30.11.2018 для нарахування індексації грошового забезпечення базовим місцем слід вважати березень 2018 року з урахуванням правил визначення фіксованої суми індексації (різниці між попередньою сумою індексації і розміром підвищення доходу) згідно абзацу 4 пункту 5 Постанови №1078. 
Вказує, що позовні вимоги стосовно застосування щомісячної фіксованої індексації ґрунтуються на положеннях Порядку №1078 в редакції, яка не діяла на час виникнення спірних правовідносин. Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядок №1078 у період існування спірних правовідносин (з 01 березня 2018 року до 28 січня 2019 року) не містили в собі такого поняття як "фіксована сума індексації". Зазначений термін використовувався у додатку 4 "Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів" до Порядку №1078, однак, лише в редакції, що діяла до 15 грудня 2015 року.
Ухвалою суду від 20.05.2024 залишено позов без руху, зобов`язано позивача надати суду обгрунтування ціни позову (розрахунок індексації, які просить стягнути чи зобов`язати нарахувати та виплатити), документальне підтвердження розміру грошового забезпечення у лютому-березні 2018 року з вказівкою, які складові грошового забезпечення мають разовий характер. В ухвалі суд зазначив про ненадання сторонами на вимогу суду відомостей про розмір грошового забезпечення за період лютий-березень 2018 року, що необхідно для визначення розміру підвищення доходу (на скільки підвищилось грошове забезпечення позивача без врахування виплат разового характеру) . Позивач надав суду копію звернення до відповідача за наданням інформації щодо нарахованої індексації за період 01.12.2015 - 10.09.2018, на що отримав відмову.
04.06.2024 від представника позивача надійшла заява про продовження процесуального строку для надання додаткових доказів, в якій посилається на здачу документів в/ч НОМЕР_1 до архіву (Одеського територіального архівного відділу Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України), до якого представник позивача звернуся із запитом про видачу копій документів, запит було отримано, але відповіді не отримав. Стверджує про незначне підвищення грошового забезпечення з 01.03.2018. Представник позивача заявив клопотання про витребування судом від Одеського територіального архівного відділу Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення за лютий та березень 2018 року із зазначенням його складових, які не мають разового характеру. Клопотання мотивоване тим, що відповідь на запит від Галузевого Державного архіву не надійшло, при особистому відвідування посадові особи архіву повідомили про направлення відповіді звичайним не рекомендованим листом, також відмовлено у наданні копії відповіді на запит. Тому самостійно позивач не може отримати спірну довідку про грошове забезпечення.
Суд продовжує розгляд справи, враховуючи надання позивачем доказів вчинення дій на усунення вказаних недоліків. Клопотання про витребування судом доказів від Одеського територіального архівного відділу Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України суд вважає таким, що не підлягає задоволенню, як таке, що не відповідає вимогам ч.2 ст. 80 КАС України.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідач є правонаступником НДЦ ЗСУ "Державний океанаріум", де позивач проходив службу у спірний період, а тому до нього переходять відповідні права та обов`язки попередника. Відповідач на вимогу суду на підтвердження своєї позиції та спростування доводів позивача про невиплату йому індексації-різниці грошового забезпечення мав можливість звернутись до відповідної архівної установи та надати відповідні докази про спростування доводів позивача, однак відповідач самоусунувся від виконання вказаних дій та покладеного на нього обов`язку п.1 ч.2 ст.77 КАС України як суб`єкта владних повноважень щодо доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.
З 2015 по 2018 роки ОСОБА_1 проходив військову службу в Науково-дослідному центрі Збройних Сил України "'Державний океанаріум", Центр згодом відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 490-р "Про реорганізацію науково-дослідного центру Збройних Сил України "Державний океанаріум" та наказу Міністерства оборони України від 19 вересня 2019 року № 479 "Про заходи щодо реорганізації науково-дослідного центру Збройних Сил України "Державний океанаріум" було реорганізовано шляхом приєднання його до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія", який визначено правонаступником цього центру.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.09.2018 року № 172 позивач був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. 
Одеським окружним адміністративним судом постановлено 22.05.2023 рішення по справі № 420/18407/22, яким зобов`язано Інститут нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за грудень 2015 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року та за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. Рішення набрало законної сили. На виконання зазначеного рішення суду командування інституту виплатило позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 у сумі 6390, 13 грн. 
За період з 01.03.2018 по день звільнення індексація-різниця згідно абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, що сторонами не заперечується. 
Вимоги стосовно періоду з 01.03.2018 року по 10.09.2018 позивач обґрунтовував тим, що підвищення доходу в березні 2018 року не відбулось, тож в силу абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення" відповідач був зобов`язаний із 1 березня 2018 року виплачувати йому фіксовану індексацію грошового забезпечення.
Таку бездіяльність відповідача вважає протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з ст.1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-ХІІ від 03 липня 1991 року (надалі Закон №1282-ХІІ).
Положеннями статті 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з статтею 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно ч.2 ст.6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок № 1078).
Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Згідно п.1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
У пункті 4 Порядку №1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Відповідно до п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.
Відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Вимоги стосовно періоду з 01.03.2018 року по 10.09.2018 позивач обґрунтовував тим, що підвищення доходу в березні 2018 року не відбулось, тож в силу абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення" відповідач був зобов`язаний із 1 березня 2018 року виплачувати йому фіксовану індексацію грошового забезпечення.
З 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає суду підстави зробити висновок, що з урахуванням того факту, що 1 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України №704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу ОСОБА_1 , за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Як видно з встановлених обставин справи, відповідач не нараховував і не виплачував позивачу цей вид індексації за вказаний період з 1 березня 2018 року, водночас позивач наполягає на тому, що має право на отримання індексації-різниці і що це право відповідач порушив через бездіяльність.
З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року. В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (абзац 5 пункт 5 Порядку №1078). Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078). Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року , то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21.
Судом встановлено, що величина приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року складала 253,30%, у зв`язку з чим сума можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року складала 1762 грн*253,30%= 4463,15 грн.
Сторони не надали суду відомостей про розмір грошового забезпечення за період лютий-березень 2018 року. В той же час позивач стверджує, що дохід за березень 2018 року не підвищився у порівнянні з лютим 2018 року. Таке твердження відповідачем не спростовано. 
Суд вважає за необхідне зазначити, що підвищення посадового окладу у певному місяці не тягне за собою безумовне припинення виплати індексації у подальших періодах. В даному випадку, суб`єкту владних повноважень необхідно вираховувати розмір підвищення доходу і визначати різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідної особи. Для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. 
Суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку №1078 обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, а також встановлення факту перевищення розміру підвищення грошового доходу працівника над сумою індексації, що склалася у місяці його підвищення з метою вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) покладається безпосередньо на роботодавця. Між тим, суд зазначає, що у межах спірних правовідносинах судом не визначається конкретний розмір індексації на виплату якого мав право позивач до підвищення свого посадового окладу у березні 2018 році та після його підвищення.
В даному випадку, суд вважає, що розрахунок розміру спірної індексації є компетенцією відповідача як правонаступника установи, в якій позивач проходив службу і яка виплачувала йому грошове забезпечення.
Так, згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовним органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі "Волохи проти України" (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання".
Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
В даному випадку, індексація належним чином не нарахована та не виплачена у повному обсязі позивачеві, а тому суб`єкт владних повноважень у межах наданих йому повноважень має виконати свій обов`язок по нарахуванню та виплаті індексації грошового забезпечення позивачу.
В даному випадку, вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 15 жовтня 2020 року (справа № 240/11882/19), а також постанови від 23 вересня 2020 року (справа № 620/3282/18).
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Суд враховує, що бездіяльність Науково-дослідного центру ЗСУ "Державний океанаріум, яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 10.09.2018, є протиправною. Тож задля відновлення прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" , як правонаступника Науково-дослідного центру, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 10.09.2018 відповідно до вимог абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078. 
Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8, 9, 12, 14, 139, 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати бездіяльність Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" щодо невиплати позивачу в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.09.2018 включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, протиправною.
Зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 10.09.2018 відповідно до вимог абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078. 
Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Інститут Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" (65029, м. Одеса, вул. Дідріхсона, буд. №8, код ЄДРПОУ 26614030).

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА