ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
^_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2026 року | м. Одеса | Справа № 916/4751/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Павленко Н.А.
суддів - Богатиря К.В., Лічмана Л.В.

за участю секретаря судового засідання Пелешка Т.С.

за участю представників учасників справи:
від позивача - Котенко Ю.Ю.
відповідач - Настосяк Д.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Микитки Наталії Йосипівни
на рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2026, ухвалене суддею Бездолею Ю.С. м. Одеса
по справі №916/4751/25
за позовом - Фізичної особи-підприємця Микитки Наталії Йосипівни
до відповідача - Фізичної особи-підприємця Настосяк Дани Миколаївни
про стягнення 71000 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог позовної заяви та рішення суду, що оскаржується в апеляційному порядку:
Фізична особа-підприємець Микитка Наталія Йосипівна звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Настосяк Дани Миколаївни про стягнення 71000 грн безпідставно набутих коштів.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач без достатньої правової підстави набув грошові кошти позивача, у зв`язку з чим просить суд стягнути їх на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Позивач наголошувала на тому, що Договір про надання послуг №1823 від 01.10.2025, реквізити якого вказані в призначенні платежу платіжних документів, в письмовій, в спрощеній чи електронній формі нею з відповідачем не підписувався та не укладався. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказувала, що між сторонами не було створено та підписано жодного документа, який би засвідчував волевиявлення сторін на вчинення правочину, а також не направлялася оферта на укладення договору та не здійснювався її акцепт.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Микитки Наталії Йосипівни, заявлених до Фізичної особи-підприємця Настосяк Дани Миколаївни про стягнення 71 000 грн - відмовлено у повному обсязі.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд встановив, що позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти трьома платежами на загальну суму 71 000 грн з призначенням платежу «оплата за договором надання послуг №1823 від 01.10.2025», який між сторонами не укладався.
Разом із цим місцевий суд дійшов висновку, що сам по собі факт відсутності письмового договору не свідчить про безпідставність набуття відповідачем спірних коштів. Суд першої інстанції виходив із того, що позивач добровільно здійснив три окремі платежі протягом певного часу, не навів належних пояснень щодо причин їх здійснення та не довів обставин помилковості перерахування спірних грошових коштів.
Крім того, місцевий суд застосував принцип добросовісності та доктрину venire contra factum proprium, вказавши, що поведінка позивача є суперечливою, оскільки останній добровільно здійснив три платежі, а згодом, посилаючись на відсутність будь-яких зобов`язальних відносин, звернувся з вимогою про їх повернення як безпідставно набутих, при цьому не надавши належних доказів помилковості перерахування коштів чи пояснень щодо обставин їх здійснення.
Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про недоведеність позивачем усіх необхідних умов для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України та відмовив у задоволенні позову про стягнення 71 000 грн, як безпідставно набутих.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, Фізична особа-підприємець Микитка Наталія Йосипівна звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 у справі №916/4751/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Микитки Наталії Йосипівни про стягнення з Фізичної особи-підприємця Настосяк Дани Миколаївни 71000 грн безпідставно набутих коштів.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції, правильно встановивши факт перерахування відповідачу 71 000 грн та відсутність між сторонами будь-яких договірних правовідносин, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову. На думку скаржника, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, а рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Позивач зазначає, що за відсутності письмового договору чи інших належних первинних документів, які підтверджують виникнення господарських правовідносин між сторонами, відсутні правові підстави для отримання відповідачем спірних коштів. На переконання апелянта, спірні платежі були здійснені помилково, а суд першої інстанції безпідставно не врахував ці обставини та помилково застосував правові висновки Верховного Суду, сформовані щодо інших за своїм змістом правовідносин.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що проєкт «BrandFace» є торговельною назвою сукупності послуг, спрямованих на надання його учасницям базових та розширених знань і навичок у сфері моделінгу та fashion-індустрії, побудови особистості та особистого бренду, а також можливості професійної реалізації у якості fashion-моделі та формування професійного портфоліо. При цьому, за твердженням позивача, всі права, пов`язані з розробленням освітньої програми, створенням та реалізацією проекту «BrandFace», належать ФОП Микитці Ростиславу Михайловичу, а сам проект реалізується через франчайзингову мережу самостійних суб`єктів господарювання, які діють від власного імені та у власних інтересах, мають власні структури управління, персонал та клієнтів.
Позивач також зазначала, що певний час була стороною договору комерційної концесії як користувач, однак права та обов`язки за таким договором реалізувала неуспішно, що стало підставою для припинення підприємницької діяльності під брендом «BrandFace», а тому, на думку позивача, жодного відношення до проекту «BrandFace» ані на дату здійснення оспорюваних платежів, ані на дату звернення до суду не мала.
Крім того, позивач посилалася на те, що реєстрація електронної поштової адреси ІНФОРМАЦІЯ_3 на її ім`я була зумовлена укладенням договору комерційної концесії, однак використання зазначеної електронної адреси не створює для неї жодних майнових чи інших обтяжень, не порушує законодавство у сфері охорони прав інтелектуальної власності та не свідчить про продовження здійснення підприємницької діяльності під брендом «BrandFace». При цьому позивач наголошувала, що для здійснення підприємницької діяльності використовує іншу електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зазначена у відомостях ЄДР, тоді як електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_3 використовується нею лише за потреби та з огляду на зручність.
Таким чином, позивач вважала, що саме по собі використання електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_3 не свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин чи правовідносин з інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, а також не підтверджує її належність до проекту «BrandFace» на момент здійснення спірних платежів.
Апелянт наголошує, що спірні грошові кошти були перераховані відповідачу помилково внаслідок технічної помилки при вводі реквізитів у мобільному додатку банку (помилка в номері телефону та автоматична підтяжка IBAN) та подальших технічних збоїв банківського додатка АТ «СЕНС БАНК», що призвели до задвоєння платежів.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційні скарги:
14.05.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» ЕСІКС від Фізичної особи-підприємця Настосяк Дани Миколаївни до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти вимог апеляційної скарги заперечує та просить суд залишити апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Микитки Наталії Йосипівни без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 по справі №916/4751/25 без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 є законним, обґрунтованим та ухваленим з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача з ухваленим рішенням місцевого суду.
Відповідач вказує, що спірні грошові кошти не є безпідставно набутими, оскільки були перераховані позивачем добровільно, як оплата за фактично виконану роботу в межах проєкту «BrandFace». На підтвердження існування фактичних правовідносин відповідач посилається на електронне листування, погодження оплати, повідомлення про здійснення виплат, банківські документи та інші докази, які, на її думку, свідчать про наявність усної домовленості та фактичного виконання послуг, що виключає застосування статті 1212 ЦК України.
Крім того, відповідач наголошує на непослідовність правової позиції позивача щодо його зв`язку з проєктом «BrandFace», зазначаючи, що наведені в апеляційній скарзі пояснення щодо діяльності проекту, франчайзингової моделі та використання електронної адреси із назвою «BrandFace» підтверджують існування такого зв`язку, а не спростовують його.
На думку відповідача, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а фактично спрямовані на незгоду з ухваленим рішенням, без наведення підстав, передбачених статтею 277 ГПК України, для скасування оскаржуваного рішення. 

Рух справи у Південно-західному апеляційному господарському суді:
21.04.2026 засобами поштового зв`язку «Укрпошта» безпосередньо до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Микитки Наталії Йосипівни на рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 по справі №916/4751/25.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2026, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Микитки Наталії Йосипівни передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді - Павленко Н.А., суддів: Богатиря К.В., Лічмана Л.В.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 у справі №916/4751/25 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Микитки Наталії Йосипівни на рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 залишено без руху, встановлено Фізичній особі-підприємцю Микитки Наталії Йосипівни 10-денний строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом зазначення поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 по справі №916/4751/25, уточнити прохальну частину апеляційної скарги шляхом зазначення правильного номеру справи та надати докази сплати судового збору у сумі 4542,00 грн. з дня вручення апелянту ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
04.05.2026 засобами поштового зв`язку «Укрпошта» від Фізичної особи-підприємця Микитки Наталії Йосипівни до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява, в якій апелянт просив апеляційний суд визнати поважними причини пропуску процесуального строку та поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 по справі №916/4751/25. Разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне провадження, апелянтом, до Південно-західного апеляційного господарського суду, була подана уточнена прохальна частина апеляційної скарги шляхом зазначення правильного номеру справи №916/4751/25, а також в якості доказів на оплату судового збору, була подана платіжна квитанція від 29.04.2026 №2941-8059-3211-3956 на суму 4542,00 грн. Факт зарахування судового збору у загальній сумі 4542,00 грн до спеціального фонду Державного бюджету України, перерахованого Фізичною особою-підприємцем Микиткою Наталією Йосипівною за подання апеляційної скарги, підтверджено відповідною випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, сформованої у комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду».
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 поновлено Фізичній особі-підприємцю Микитки Наталії Йосипівни строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 та відкрито апеляційне провадження по справі №916/4751/25, справу постановлено розглядати в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 
18.05.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС від Фізичної особи-підприємця Микитки Наталії Йосипівни до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання (вх. №2019/26 від 18.05.2026 ПЗАГС) про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. В обґрунтування поданого клопотання позивач зазначав, що у відзиві на апеляційну скаргу відповідач, на думку позивача, неправильно викладає фактичні обставини справи, посилається на обставини, які не стосуються спірних правовідносин, а також на докази, які, за твердженням позивача, не підтверджують наявності підстав для здійснення спірних платежів та не мають значення для правильного вирішення спору по суті. 
19.05.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС від Фізичної особи-підприємця Настосяк Дани Миколаївни до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли заперечення на клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін. В обґрунтування поданих заперечень відповідач зазначає, що клопотання позивача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін є необґрунтованим та не містить об`єктивних підстав для зміни порядку розгляду справи. Відповідач також зазначає, що позивачем не наведено нових обставин чи доказів, які неможливо дослідити у письмовому провадженні, а також не обґрунтовано, які саме процесуальні права неможливо реалізувати без виклику сторін у судове засідання. Крім того, відповідач вказує на достатність наявних у матеріалах справи письмових доказів та пояснень сторін для здійснення апеляційного перегляду справи.
18.05.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС від Фізичної особи-підприємця Микитки Наталії Йосипівни до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання (вх. №2022/26 від 19.05.2026 ПЗАГС), в якому позивач просив суд (мовою оригіналу):
« 1. Витребувати у ФОП Настосяк Дани Миколаївни для огляду оригінали наступних електронних доказів:
- Листування між 7 (сімома) учасниками в чаті під назвою «  

ПУ ЗАЯВКИ ДАНА» мобільного застосунку Telegram; - Листування з користувачем ОСОБА_2 в мобільному застосунку Viber; - Листування з користувачем ОСОБА_2 в мобільному застосунку Telegram;
- Листування з користувачем ОСОБА_1 в мобільному застосунку WhatsApp;
- Листування з користувачем ОСОБА_3 в мобільному застосунку WhatsApp;
- Листування з користувачем ОСОБА_4 в мобільному застосунку WhatsApp;
- Листування з користувачем ОСОБА_5 в мобільному застосунку Viber
- Листування з користувачем ОСОБА_6 в мобільному застосунку Telegram
- Листування з користувачем ОСОБА_7 в мобільному застосунку Telegram
- Листування з користувачем ОСОБА_8 в мобільному застосунку Telegram;
2. Провести огляд вказаних електронних доказів з метою встановлення їх дійсного змісту, змісту правовідносин сторін та особи сторін листування, встановлення їх зв`язків з позивачем, а також наявності узгодження позивачем оплати в загальній сумі 71 000,00 грн.
3. Встановити відповідність копій електронних доказів, поданих в додатках до відзиву на позовну заяву, оригіналам.».
19.05.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС від Фізичної особи-підприємця Настосяк Дани Миколаївни до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли заперечення (вх. 1603/26 від 19.05.2026 ПЗАГС) на клопотання позивача про витребування доказів. В обґрунтування заперечень на клопотання позивача про витребування оригіналів електронних доказів, відповідач зазначав, що подане клопотання не містить належного процесуального обґрунтування та фактично спрямоване на повторну переоцінку вже досліджених судом першої інстанції доказів. Як було зазначено відповідачем, клопотання ґрунтується виключно на загальному припущенні про можливу недостовірність електронних доказів без наведення будь-якого належного технічного або процесуального обґрунтування. Подане позивачем клопотання, як вказував відповідач, спрямоване не на встановлення нових істотних обставин, а на повторне дослідження доказів, які вже були предметом оцінки суду першої інстанції. За своєю суттю доводи клопотання зводяться виключно до незгоди позивача з правовою оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, що саме по собі не є підставою для повторного дослідження доказів у спосіб, запропонований позивачем.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2026 задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця Микитки Наталії Йосипівни про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, відмовлено у задоволенні клопотання про витребування електронних доказів з підстав, викладених в ухвалі суду, постановлено здійснювати розгляд справи №916/4751/25 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Микитки Наталії Йосипівни з повідомленням учасників справи, розглянути апеляційну скаргу поза межами строку, встановленого частиною другою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, а також повідомлено учасників справи про призначення судового засідання на 11.08.2026 о 15:00.
27.07.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС від Фізичної особи-підприємця Настосяк Дани Миколаївни до Південно - західного апеляційного господарського суду надійшла заява (зареєстрована за вх. №1603/26/Д5 від 27.07.2026 ПЗАГС), в якій відповідач просила суд відкласти розгляд справи №916/4751/25, призначений на 11.08.2026 о 15:00 та призначити судове засідання на іншу дату, у разі відмови у задоволення клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, надати можливість Фізичній особі-підприємцю Настосяк Дани Миколаївні взяти участь у судовому засіданні по справі №916/4751/25, яке відбудеться 11.08.2026 о 15:00 год в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. В мотивування підстав відкладення розгляду справи відповідач посилалась на виняткові сімейні обставини. Зазначала, що чоловік проходиться військову службу у складі Збройних Сил України та є учасником бойових дій. Період відпустки чоловіка збігається з датою призначення судового засідання у цій справі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.08.2026 задоволено частково заяву Фізичної особи-підприємця Настосяк Дани Миколаївни, постановлено провести судове засідання у справі №916/4751/25, призначене на 11.08.2026 о 15:00, за участю Фізичної особи-підприємця Настосяк Дани Миколаївни в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням нею власних технічних засобів у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду.
В судовому засіданні 11.08.2026 клопотання відповідача в частині відкладення судового засідання втратило свою актуальність, враховуючи, що відповідач була присутня в судовому засіданні і не заперечувала проти розгляду справи.
В судовому засіданні, призначеному на 11.08.2026 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні та скасуванні судового рішення.
Відповідач у судовому засіданні 11.08.2026 проти вимог апеляційної скарги заперечував та просив суд залишити рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 по справі №916/4751/25 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції:
Як встановлено Господарським судом Одеської області та перевірено Південно-західним апеляційним господарським судом, позивачем у справі є Фізична особа-підприємець Микитка Наталія Йосипівна (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) позивач здійснює такі види економічної діяльності: надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у. (основний); надання послуг перукарнями та салонами краси; організування конгресів і торговельних виставок; спеціалізована діяльність із дизайну.
Відповідачем у справі є Фізична особа-підприємець Настосяк Дана Миколаївна (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), місцезнаходження: АДРЕСА_2 . Згідно з відомостями з ЄДР основними та додатковими видами діяльності відповідача є: рекламні агентства (основний); консультування з питань інформатизації; оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність; надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; діяльність у сфері зв`язків із громадськістю; посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації.
З матеріалів справи вбачається, що з поточного рахунку Фізичної особи-підприємця Микитки Наталії Йосипівни № НОМЕР_3 , відкритого в АТ «Сенс Банк» (належність якого позивачу підтверджується наявною в матеріалах справи роздруківкою «Sens Bank«), на поточний рахунок Фізичної особи-підприємця Настосяк Дани Миколаївни № НОМЕР_4 були перераховані грошові кошти на загальну суму 71 000,00 грн, що підтверджується такими платіжними інструкціями: 
- №МАВ6379425 від 09.10.2025 на суму 15 000,00 грн; платник - ФОП Микитка Н.Й. (р/р НОМЕР_3 ), отримувач - ФОП Настосяк Д.М. (р/р НОМЕР_4 ), призначення платежу: «оплата за договором надання послуг №1823 від 01.10.2025»;
- №МАВ6659822 від 23.10.2025 на суму 28 000,00 грн; платник - ФОП Микитка Н.Й. (р/р НОМЕР_3 ), отримувач - ФОП Настосяк Д.М. (р/р НОМЕР_4 ), призначення платежу: «оплата за договором надання послуг №1823 від 01.10.2025»;
- №МАВ6661563 від 24.10.2025 на суму 28 000,00 грн; платник - ФОП Микитка Н.Й. (р/р НОМЕР_3 ), отримувач - ФОП Настосяк Д.М. (р/р НОМЕР_4 ), призначення платежу: «оплата за договором надання послуг №1823 від 01.10.2025».
Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт укладення між сторонами договору №1823 від 01.10.2025 у порядку, визначеному законом.
Позивач обставину наявності будь-яких правовідносин з відповідачем заперечує, наголошуючи на тому, що кошти за вищевказаними платіжними інструкціями були три рази перераховані відповідачу помилково.
Так, 10.11.2025 позивач направив відповідачу вимогу №0050, у якій повідомив, що зазначені вище три перекази на загальну суму 71 000,00 грн є помилково сплаченими та набутими відповідачем без належних правових підстав за відсутності між сторонами будь-яких укладених правочинів (зокрема, договору № 1823 від 01.10.2025, вказаного в призначенні платежів). У зв`язку з цим позивач просив повернути вказані кошти шляхом їх перерахування на його рахунок. Докази направлення вимоги засобами поштового зв`язку 11.11.2025 (опис вкладення та поштова накладна) містяться в матеріалах справи.
На спростування позовних вимог та на підтвердження наявності правових підстав для отримання коштів відповідачем було надано до суду докази, а саме:
- роздруківку зобов`язання про нерозголошення конфіденційної інформації (без дати, із зазначенням 2025 року), відповідно до змісту якого ФОП Настосяк Д.М. зобов`язувалася дотримуватися конфіденційності щодо інформації, отриманої в процесі ознайомлення з діяльністю ТОВ «ФЕШНМЕДІА» в особі ФОП Микитки Михайла Олексійовича (РНОКПП НОМЕР_5 ), ФОП Микитки Ростислава Михайловича (РНОКПП НОМЕР_6 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ) та інших пов`язаних осіб;
- скріншоти електронного листування у месенджері Viber від 26- 27 серпня 2025 року з абонентом « ІНФОРМАЦІЯ_2 » стосовно співпраці на вакансію менеджера з продажів у компанії «Brandface» (https://brandface.kiev.ua/);
- скріншоти листування у месенджері Telegram від 21 жовтня 2025 року з абонентом «ПУ Заявки Дана» (російською мовою);
- скріншот переписки в месенджері Telegram з абонентом «ОСОБА_7», у якому відображено фотофіксацію здійснення платіжної операції з переказу коштів на суму 28 000,00 грн (платіжна інструкція № МАВ6659822 від 23.10.2025);
- скріншот переписки у месенджері Telegram з абонентом «ОСОБА_8» щодо строків та розміру виплати коштів;
- скріншоти листування у месенджерах Viber та Telegram з абонентами «Марія Юноша», «ОСОБА_3», «ОСОБА_4», «ОСОБА_5» з приводу діяльності компанії «Brandface»;
- банківську виписку про рух коштів по рахунку ФОП Настосяк Д.М. № НОМЕР_4 від 18.12.2025, у якій відображено зарахування коштів із призначенням «оплата за договором надання послуг №1823 від 01.10.2025» на загальну суму 71 000,00 грн.
Неповернення відповідачем на вимогу позивача грошових коштів, здійснених трьома окремими платежами у загальному розмірі 71 000,00 грн стало підставою для звернення ФОП Микитки Н.Й. до Господарського суду Одеської області з позовом про їх примусове стягнення як безпідставно набутих.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд виходить із такого.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
В силу приписів ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За нормами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь позивача 71 000,00 грн безпідставно набутих коштів.
За приписами статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Колегія суддів зауважує, що зобов`язання з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна випливає із загальної для права заборони безпідставного збагачення: той, хто збагатився за рахунок іншого, без належної на те правової підстави зобов`язаний повернути предмет власного збагачення.
Традиційно в доктрині цивільного права зобов`язання, які є наслідком безпідставного збагачення, іменуються кондикційними (з лат. «condictio causa» - повернення збагачення, одержаного без правової (справедливої) підстави).
Особливості кондикційних правовідносин (зобов`язань) неодноразово були предметом дослідження суду касаційної інстанції (Верховного Суду України, касаційних судів у складі Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду).
Так, ще у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15 було зазначено, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося без правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (постанова).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18, від 16.09.2022 у справі №913/703/20).
У постанові від 25 вересня 2024 року в справі № 201/9127/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб, з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів (аналогічні правові висновика містяться у Постанові Верховного Суду від 17.04.2024 у справі №127/12240/22).
Судова колегія вбачає, що ініціювання позивачем судового спору про повернення безпідставно набутих коштів після попереднього неодноразового добровільного перерахування грошових коштів у загальному розмірі 71 000,00 грн відповідачу суперечить принципу добросовісності та свідчить про наявність суперечливої поведінки в діях позивача.
Так, позивач, здійснюючи перекази трьома окремими платежами від 19.10.2025, 23.10.2025, 24.10.2025, тобто систематично та не в один день, з зазначенням в призначенні платежу «оплата за договором надання послуг №1823 від 01.10.2025» добровільно перерахував на рахунок відповідача ці грошові кошти.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що у спірних взаємовідносинах сторін мала місце помилка.
З`ясувавши характер спірних правовідносин на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, судова колегія встановила, що на момент перерахування грошових коштів, позивач достеменно володів ідентифікаційними даними відповідача як їх отримувача.
Позивачем не подано до суду першої інстанції ані доказів, ані пояснень з приводу того, яким чином він був обізнаний про банківські реквізити та ідентифікаційні дані відповідача для перерахування цих грошових коштів.
Перераховуючи грошові кошти відповідачу, позивач чітко усвідомлював відсутність між сторонами зобов`язання (правового обов`язку), в наслідок чого добровільно та за відсутності помилки погодився на настання відповідних наслідків, що свідчить про суперечливість та недобросовісність його подальшої поведінки щодо вимоги про стягнення цих грошових коштів з відповідача.
Здійснення трьох послідовних банківських платежів свідчить про свідомі та спрямовані дії платника, а не про технічну чи механічну помилку. За відсутності доказів випадкового дублювання через збій системи, такі регулярні транзакції виключають застосування ст.1212 ЦК України, оскільки підтверджують наявність волевиявлення.
Окрім того, в апеляційній скарзі позивач вказує, що вона, мовою оригіналу «з`ясувала, що належний отримувач оплату не отримав, а вона допустила помилку». Поряд з цим матеріали справи не містять доказів наведено, зокрема, але не виключно, підтвердження існування зобов`язань перед іншим контрагентом на суму здійснених відповідачу грошових переказів.
Згідно статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить про покладення на суд обов`язку оцінювати докази, обставини справи за принципом їх переважної вірогідності, яка дозволяє дійти висновку, що наявність спірного факту його існування є більш імовірним, ніж його відсутність.
Визначений статтею 13 ГПК України принцип змагальності у господарському процесі забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Приписами статті 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При зверненні до суду апеляційної інстанції скаржником до апеляційної скарги було додано доказ - роздруківка Положення про порядок проведення проекту «BrandFace», який не був предметом дослідження у суді першої інстанції, що не заперечувалось самим скаржником у судовому засіданні від 11.08.2026. 
Поданий доказ судовою колегією залишається без розгляду з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі розумінні справедливого балансу між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище стосовно другої сторони.
Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
За приписами ч.1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 ГПК України).
Водночас за змістом ч. 2 п. 6 ст. 258 ГПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Частинами 1, 2, 3 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежить від учасника справи, а також (3) покладання тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає.
Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження, за відсутності, визначених ст. 269 ГПК України, підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до ст. 124, п.п.2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, статей 7, 13 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поруч з цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).
Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів із порушенням встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (постанова Верховного Суду від 18.06.2020 у справі №909/965/16).
Враховуючи вище означене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України та стягнення з Фізичної особи-підприємця Настосяк Дани Миколаївни грошових коштів у розмірі 71 000,00 грн, як безпідставно набутих, у зв`язку з чим правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Микитки Наталії Йосипівни не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 у справі №916/4751/25.
Будь-яких інших доводів, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення в порядку статей 277 - 279 ГПК України, скаржником не наведено.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія висновує про залишення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Микитки Наталії Йосипівни на рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 по справі №9916/4751/25 без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Усі інші доводи, обґрунтування та посилання апелянта судом апеляційної інстанції враховані, проте не є такими, що впливають на висновки суду у даній постанові.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Частиною першою ст. 277 ГПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції ураховує висновки, які зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Суд зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994).
Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний господарський суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
В силу приписів ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його зміни чи скасування не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника (позивача).
Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно -західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Микитки Наталії Йосипівни залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 по справі №916/4751/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 286 ГПК України.
Постанову складено та підписано 13 серпня 2026 року.

Головуючий суддя Н.А. Павленко
Судді: К.В. Богатир
Л.В. Лічман