ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 712/8290/24		
Провадження № 22-ц/821/1475/26		
Категорія: 310040000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - Василенко Л. І., 
суддів: Карпенко О. В., Сіренка Ю. В.,
секретаря - Кукушкіної А. О.,

учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача - Траченко Ірина Вікторівна ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
треті особи: Виконавчий комітет Черкаської міської ради в особі Органу опіки та піклування, Черкаський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної політики,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Траченко Ірини Вікторівни на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 01 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчого комітету Черкаської міської ради в особі Органу опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Свої вимоги мотивував тим, що сторони мають спільну доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На час народження доньки, вони у зареєстрованому шлюбі не перебували, тривалий час спільно проживали, вели спільний побут, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки притаманні подружжю. 
Про вагітність ОСОБА_3 стало відомо на кінець другого триместру вагітності. Через скарги ОСОБА_3 , на погіршення здоров`я, виникла необхідність проведення діагностики та лікування. У результаті медичних обстежень було встановлено загострення хронічної хвороби, та наявність прихованих від нього, як чоловіка, раніше захворювань ОСОБА_3 .
Наприкінці листопада 2021 року у відділенні урології Черкаської обласної лікарні відповідачу було проведено термінове оперативне втручання на нирці, в якому вона протягом місяця знаходилася на довготриваючій антибіотикотерапії та інших медикаментозних препаратах.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у результаті передчасних пологів на 30-му тижні (за висновком лікарів) народилась донька з критично низькою вагою 960 грам, зростом 36 см. 
Відповідно до виписки із медичної карти доньки, стан її при народженні був тяжкий через наявність дихальних розладів на фоні глибокої незрілості, потреби в неінвазійній штучній вентиляції легенів. Клінічно в динаміці: дихальні розлади, прояви неонатального сепсису (НЕК І ст.) на фоні глибокої незрілості, тривале порушення толерантності до харчування.
Понад місяць дитина знаходилась у відділенні інтенсивної терапії новонароджених під доглядом лікарів та медичного персоналу, які підтримували її життєдіяльність. Медичними працівниками надавалися роз`яснення щодо можливих проявів у дитини в майбутньому розладів у фізичному та психічному стані, асфіксії, вроджених вад розвитку. 
11.02.2022 дитину виписали з лікарні з одночасним встановленням лікарем офтальмологом КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради» їй діагнозу ретинопатія недоношених та рекомендацією щотижневого спостереження та контролю за перебігом захворювання. Догляд за дитиною після виписки з пологового будинку здійснювався сторонами спільно, як батьками.
При черговому обстеженні дитини, 25.02.2022 лікарем офтальмологом було діагностовано прогресуючий перебіг захворювання ретинопатії (третя ст. активна фаза) та рекомендовано проведення термінового оперативного втручання протягом 72 годин задля збереження її зору. 
26.02.2022 дитину було доставлено до лікарні у м. Львів та проведено необхідне оперативне втручання. 11.03.2022 дитину виписали з лікарні. Дотримуючись рекомендацій лікарів, щодо систематичного нагляду за результатами відновлення немовляти після операційного втручання, сторони продовжували перебувати у м. Львів з дитиною на орендованій квартирі за рахунок наявних заощаджень позивача.
У цей же час, ОСОБА_3 знову почала скаржитись на погіршення самопочуття і неможливість здійснення догляду за дитиною через брак сил, та у м. Львів отримувала медичні консультації й лікування для себе, поза межами лікувального закладу, де перебувала дитина. Догляд за донькою здійснював батько особисто.
Починаючи з 19.03.2022 відповідач перебувала на стаціонарному лікуванні в м. Львів. У цей час саме батько здійснював догляд за донькою, отримував медичні консультації та здійснював медичні процедури для лікування у дитини «молочниці», забезпечував проведення ультразвукового обстеження кульшових суглобів рекомендованого дитячим травматологом-ортопедом, проходження курсу масажів за його результатами для усунення кривошийки та зміцнення м`язового апарату, дотримувався графіка вакцинації з використанням придбаної власним коштом вакцини підвищеної якості з урахуванням стану дитини. 
Стверджує, що мати дитини інтересу до стану дитини не проявляла, результатами отриманих медичних консультацій щодо стану дитини не цікавилася, можливістю усунення діагностованих вад не переймалася. 
16.06.2022 відповідач зібрала речі і виїхала з орендованого ними у м. Львів помешкання, залишивши доньку з позивачем.
На кінець 2022 року ОСОБА_3 приїжджала до доньки тільки двічі, на короткий термін день-два (у вересні та в листопаді), впродовж всього 2023 року - тричі (у лютому, квітні та липні). З кінця липня 2023 року по теперішній час ОСОБА_3 більше не з`являлась, на зв`язок із ним не виходила. 
За цей час, ОСОБА_1 перешкод їй у контакті із дитиною не чинив, номер свого телефону не змінював, проживав за адресами достеменно відомими ОСОБА_3 . У зв`язку із свідомим дистанціюванням відповідача з власного волевиявлення від дитини, яка вимагала підвищеної уваги та турботи, психо-емоційний зв`язок між ними втрачено, догляд за дитиною здійснюється ним самостійно. 
Таким чином, мати дитини ніякої участі у процесі діагностики стану здоров`я дитини не приймала та зацікавленості у цьому не проявляла. Грошову допомогу призначену у зв`язку із народженням дитини ОСОБА_3 оформила на своє ім`я та витрачала її на власний розсуд. У зв`язку з цим, позивач подав заяву до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, на підставі якої було здійснено переоформлення допомоги при народженні дитини на його ім`я.
Через складне матеріальне становище та відсутність фізичної можливості із-за своєї постійної зайнятості дитиною, здійснювати трудову діяльність він не має можливості. Єдиним джерелом доходів була соціальна допомога, яка надається при народженні дитини.
На початку липня 2023 року ним було вжито зусиль для відновлення відносин з відповідачем, на що остання відмовила, бажання щодо контакту з дитиною не виявляла, зусиль для цього не прикладала. Добровільної грошової чи в натуральній формі допомоги (постійної чи періодичної) відповідач не надавала та не надає, психо-емоційного зв`язку під плином часу з дитиною не має. Перешкод щодо спілкування з дитиною чи отримання допомоги він їй не чинив. 
Таким чином, з моменту передчасного народження дитини, належний догляд за нею, виховання та утримання здійснює позивач одноосібно. Наразі рівень здобутих навичок дитини відповідає рівню розвитку дітей аналогічного віку, вона активно набуває і використовує нові навички, промовляє реченнями, використовує жести для доповнення мови та висловлення бажаного, проявляє сором`язливість в присутності незнайомих людей. Він забезпечує дотримання графіку медичних оглядів дитини, вакцинації, оглядів офтальмолога та інших спеціалістів. 
У зв`язку із маленьким на даний час зростом та вагою (10,5 кг / 86 см), недостатнім рівнем готовності дитини до самостійного обслуговування себе при здійсненні природних потреб та звички вчасного використання можливості висловлення про них дорослому поряд, питання щодо влаштування її в ясла-садок ще для неї не актуальне. 
За викладеного, позивач просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.07.2024 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Черкаської міської ради в особі Органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів передано за підсудністю до Городищенського районного суду Черкаської області.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 10.02.2025 залучено до участі в цивільній справі № 71/8290/24 провадження № 2/691/87/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Черкаської міської ради в особі Органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 01.04.2026 позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.
У задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - відмовлено.
Позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердому грошовому розмірі 2 817 грн., починаючи з 05 липня 2024 року, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Судові витрати у справі по сплаті судового збору у зв`язку з розглядом позовної вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини компенсовано за рахунок Держави, із застосуванням порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України, остільки позивач і відповідач звільнені від оплати судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що оцінивши досліджені докази, надані сторонами, в їх сукупності, взявши до уваги інтереси дитини, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, прийшов до висновку, що позивачем не доведена категорична необхідність вжиття цього заходу для забезпечення інтересів доньки ОСОБА_4 .
Задовольняючи вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатною особою, інших аліментних зобов`язань не має, а тому наявні підстави для стягнення з неї аліментів. При визначенні розміру аліментів суд врахував обставини, визначені у ст. 182 СК України, а також розмір прожиткового мінімуму станом на час ухвалення судового рішення. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Траченко І. В. 19.05.2026, через систему «Електронний суд», подала апеляційну скаргу в якій просить рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 01.04.2026 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що встановивши обставини тривалого проживання малолітньої дитини виключно з батьком, самостійного здійснення ним її утримання, лікування, догляду та виховання, а також відсутність належної участі відповідачки у забезпеченні потреб дитини, суд дійшов суперечливого висновку про недоведеність свідомого ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків.
Суд першої інстанції не надав оцінку доказам, які у своїй сукупності підтверджують тривале самоусунення відповідачки від участі у житті малолітньої дитини. Зокрема, відповідачка не бере належної участі у вихованні, лікуванні, розвитку та матеріальному забезпеченні дитини, не вчиняє реальних дій. спрямованих на підтримання чи відновлення сталого емоційного та сімейного зв`язку з нею, не бере участі у вирішенні питань, пов`язаних зі здоров`ям і розвитком дитини, а також не проявляє належної ініціативи щодо добровільного виконання покладених на неї обов`язків, у тому числі в частині виконання рішення суду про стягнення аліментів. Така поведінка свідчить про свідоме нехтування батьківськими обов`язками та наявністю винної поведінки відповідачки.
Крім того, суд надав вирішальне значення формальній відсутності окремих додаткових доказів, зокрема, письмового висновку органу опіки та піклування, доказів проведення профілактичної чи соціальної роботи з відповідачкою, а також підтвердження безрезультатності менш суворих заходів впливу. Однак, відсутність таких документів не спростовує вже встановленого факту тривалого ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків та не може нівелювати належні й допустимі докази, наявні у справі.
Фактично суд підмінив оцінку поведінки відповідачки оцінкою неповноти дій органів державної влади та наявності формальних процедур, поставивши можливість судового захисту прав дитини у залежність від обставин, які не залежать від позивача та не перебувають у сфері його контролю.
Крім того, суд безпідставно оцінив формальні письмові заперечення відповідачки проти позову та її посилання на наявність перешкод у реалізації батьківських прав як доказ інтересу до дитини, не співставивши такі твердження з її реальною поведінкою, яка характеризується відсутністю у житті дитини, матеріальної підтримки, належного спілкування та будь-яких активних дій, спрямованих на відновлення сімейного зв`язку.
В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що погоджується з наявністю правових підстав для вирішення питання щодо неналежного виконання матір`ю батьківських прав та обов`язків стосовно малолітньої дитини, однак вважає неможливим ухвалення відповідного рішення за відсутності належних і допустимих доказів, зокрема, письмового висновку органу опіки та піклування, передбаченого ст. 19 СК України.
За обставин даної справи, відсутність письмового висновку органу опіки та піклування не перешкоджає суду надати належну правову оцінку поведінці відповідачки та встановленим фактом її тривалого самоусунення від виконання батьківських обов`язків, оскільки у справі наявних достатній обсяг доказів, які підтверджують фактичне самостійне виховання дитини позивачем та відсутність участі матері у її житті.
Щодо вимоги про стягнення аліментів.
Попри позовну вимогу стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд стягнув із відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердому грошовому розмірі 2817,00 грн, починаючи з 05.07.2024, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Вирішуючи питання про стягнення аліментів суд першої інстанції вийшов за межі заявлених вимог та наданих йому процесуальних повноважень, оскільки за відсутності відповідної вимоги позивача про визначення аліментів саме у твердій грошовій сумі самостійно змінив спосіб та порядок їх присудження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Фактичні обставини справи

Відповідно до Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 від 13.01.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8, т. 1). 
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 24.01.2022 дитина ОСОБА_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9, т. 1), власником житла є позивач ОСОБА_1 відповідно до Договору купівлі-продажу від 18.06.2012 (а.с.10, т. 1).
Відповідно до протоколу ультразвукового обстеження ОСОБА_3 в Медичному центрі «АВІЦЕНА» від 04.11.2021 візуалізація органів і систем плоду задовільна (а.с.13, т. 1).
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 14823 КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» від 11.02.2022 дитина виписана додому після народження ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.14, т. 1). 
Консультативними висновками спеціалістів КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» від 25.02.2022 дитині встановлено діагноз: ретинопатія недоношених третя ст. активна фаза, та рекомендовано оперативне лікування, протягом 72 годин, зазначено, що дитина глибоконедоношена, дифузна м`язева гіпотонія, сух. рефлекси симетричні, ВФР швидковиснажливі, опора знижена, крехче (а.с.15-16, т. 1). 
Згідно довідки Центру по роботі з військовозобов`язаними переселенцями Львівської районної адміністрації Львівської міської ради від 30.03.2022 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с.17, т. 1). 
Як вбачається із виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № 69 Львівської обласної клінічної лікарні Відділення інтенсивного та постінтенсивного лікування новонароджених ОСОБА_4 перебувала на лікуванні з 26.02.2022 до 11.03.2022 та поставлено основний діагноз гіпоксично-ішемічна енцефалопія, синдром церебрального пригнічення (а.с18, т. 1).
Згідно виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради» № 6280 (з 05.09.2022 до 16.09.2022), № 7520 (з 17.10.2022 до 28.10.2022), № 2063 (з 27.02.2023 до 10.03.2023), виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Черкаська міська дитяча лікарня» № 3595 (з 19.09.2023 до 28.09.2023), виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» № д458 (з 02.06.2024 до 05.06.2024) ОСОБА_4 перебувала на лікуванні (а.с.19-23, т. 1) та згідно УЗД органів черевної порожнини від 04.06.2024 КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» у дитини на момент огляду ехо-ознак не знайдено (а.с. 24, т. 1).
Згідно наказу від 10.08.2022 ПП «Будівельно-торгова база «Сорго-Черкаси» ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 11.08.2022 по 03.01.2025 (а.с.25-28, т. 1).
З 16.11.2021 до 10.08.2022 ОСОБА_1 перебував у відпустці без збереження заробітної плати на період карантину відповідно довідки № 7 від 03.10.2022 (а.с.29, т. 1).
Згідно Акту № 251 оцінки потреб сім`ї/особи та висновку оцінки потреб сім`ї № 251 від 27.07.2022 Черкаського міського центру соціальних служб зазначено, що ОСОБА_1 добре доглядає за дитиною, займається її розвитком, здатний задовольнити її потреби (а.с.30-33, т. 1). 
Відповідно до повідомлення від 09.09.2022 Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради Савенку І. М. відмовлено в наданні державної соціальної допомоги, так як у складі сім`ї є непрацюючі працездатні особи, які не сплатили в мінімальному розмірі єдиний соціальний внесок сумарно протягом 3 місяців та відповідно до розрахунку сукупний дохід сім`ї за 6 місяців становить 0,00 грн (а.с. 34, т. 1).
Згідно листа Департаменту соціальної політики Черкаської області № С-437/28-5/01-11 від 21.10.2022 відмовлено в наданні соціальної допомоги; повідомленням Департаменту соціальної політики відмовлено в призначення соціальної допомоги на дітей одиноким матерям (батькам), листа Департаменту соціальної політики № С-787/28-5/01-24 від 14.10.2022 відмовлено в наданні соціальної допомоги на звернення на урядову «гарячу лінію»; листа Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації від 15.11.2022 № 01.5-С367/1 відмовлено в наданні соціальної допомоги (а.с.35-39, т. 1).
Відповідно до довідки Департаменту соціальної політики Черкаської області № 960/28-5/2-1 від 09.08.2022 ОСОБА_1 надано допомогу при народженні дитини (а.с.40, т. 1). 
Згідно довідки Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 02.04.2024 № 914/10-01.2-02 ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Соснівському районному департаменті соціальної політики Черкаської міської ради та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям (т. 1 а.с. 41, т. 1). 
14.05.2024 Департамент соціальної політики Черкаської міської ради отримав заяву від позивача № 4514-10-24 про обстеження умов проживання, на яку він отримав лист 22.05.2024 № 10-5005/24 про неможливість проведення обстеження матеріально-побутових умов домогосподарювання (а.с.42-43, т. 1). 
Згідно медичної декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-2ТН9-68АО ОСОБА_4 задекларована у лікаря-педіатра Сидоренко О. С. в КНП «П`ятий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» та її законним представником є ОСОБА_1 (а.с. 44, т. 1). 
Відповідно до інформації наданої КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради» від 23.05.2024 № 330/01-14 дитина тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні та в супроводі батька зверталась за медичною допомогою в консультативну поліклініку закладу, де профільними лікарями було проведено її огляд з подальшим наданням відповідних рекомендацій (а.с.45, т. 1).
Згідно інформації наданої КНП «П`ятий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» 03.08.2022 внесено зміни до декларації та законним представником дитини є батько, медичні огляди дитини проводилися у присутності нього, дитини щеплена згідно графіку щеплень та контакти в телефонному режимі підтримуються тільки з батьком (а.с.46-47, т. 1).
Як вбачається із копії заяви ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 464 від 13.05.2024, останній просить про складання акту обстеження умов проживання дитини з батьком та розглянути доцільність питання про притягнення до відповідальності та позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , отримано відмову у вирішенні питання батьківства від 23.05.2024 № 2007/15-01-22 та складено акт обстеження умов проживання малолітньої дитини № 264 від 17.05.2024 (а.с.48-52, т. 1). 
Згідно акту опитування сусідів від 27.05.2024 дитина проживає з позивачем ОСОБА_1 (а.с.53, т. 1). 
ОСОБА_1 звернувся із заявою до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області 20.05.2024 із проханням встановити місцезнаходження ОСОБА_3 , зробивши запит до Державної прикордонної служби України та розглянути питання доцільності притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 184 Кодексу про адміністративні правопорушення України, у чому йому було відмовлено згідно довідки про результати звернення (ЄО №27391 від 23.05.2024) від 17.06.2024 у зв`язку із неможливістю скласти адміністративний протокол відносно ОСОБА_3 , яка ймовірно знаходиться за кордоном та відсутністю підстав для отримання інформації від Державної прикордонної служби України (а.с.54-58, т. 1). 
Згідно з поясненнями ОСОБА_7 від 18.06.2024, ОСОБА_8 від 19.06.2024, ОСОБА_9 від 26.06.2024 позивач одноосібно виховує доньку, є хорошим та турботливим батьком, мати дитиною не цікавилась та з початку 2024 року взагалі нічого не писала та не цікавилась її життям (а.с.59-61, т. 1).
Відповідно до скрін-копій із профілю у соцмережі відповідача, вона перебуває за кордоном (а.с.63-67, т. 1).
Представник третьої особи Виконавчого комітету Черкаської міської ради в особі Органу опіки та піклування Чубіна А. С. надала висновок від 25.11.2024 № 17656-01-22, де вказано, що у зв`язку з неможливістю з`ясувати особисту думку матері відносно означеного питання, Виконавчий комітет Черкаської міської ради яв особі Органу опіки та піклування вважає неможливим на даний час підготувати висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітньої ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 200-202, т. 1).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення  ОСОБА_1 та його представника - адвоката Траченко І. В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У повній мірі зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно із ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20, від 03.08.2022 у справі № 306/7/20, від 07.12.2022 у справі № 562/2695/20, від 11.01.2023 у справі № 461/7447/17, від 06.09.2023 у справі № 545/560/21, від 01.07.2026 у справі №199/61/25.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
У рішенні від 10.09.2019 у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18.02.2021 у справі № 645/920/19, від 07.02.2022 у справі № 759/3554/20, від 12.02.2024 у справі № 202/1931/22, від 18.03.2026 у справі № 466/12944/23).
Нормами ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Виконавчий комітет Черкаської міської ради в особі Органу опіки та піклування надав висновок від 25.11.2024 №17656-01-22, де зазначив, що у зв`язку з неможливістю з`ясувати особисту думку матері відносно означеного питання про позбавлення її батьківських прав щодо дитини, не є можливим на даний час підготувати висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітньої ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 200-202, т. 1). 
Разом з тим, висновок суду у справі не обмежує орган опіки і піклування у праві зібрати докази та ініціювати вирішення питання в суді з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей, їх соціального забезпечення, реалізації державних гарантій та виховання, лікування і розвитку відповідно до європейських стандартів.
Передбачена ч. ч. 4 та 5 ст. 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин 4 та 5 ст. 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд першої інстанції надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності і не встановив підстав для застосування до ОСОБА_3 такого крайнього, виключного і надзвичайного способу впливу, як позбавлення її батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Суд першої інстанції встановив, що відповідач дійсно не підтримує стосунків з малолітньою дитиною, не проявляв інтересу до життя дитини та не виховує власну дитину. З пояснень відповідача, наданих суду під час розгляду справи, встановлено, що така її поведінка була зумовлена перебуванням за межами України та чиненням позивачем перешкод у спілкуванні з дитиною. У той же час позивач пояснював таку поведінку відповідача її небажанням займатись вихованням дитини, свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків.
Вказані пояснення сторін свідчать про існування між ними триваючого конфлікту і небажання піти на поступки один одному, зокрема в інтересах дитини.
Верховний Суд наголошував, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 320/5094/19, від 22.11.2023 у справі № 320/4384/18, від 07.03.2024 у справі № 947/7448/22, від 24.04.2024 у справі № 726/433/23).
Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд першої інстанції, належно дослідив зібрані у справі докази, перевірив аргументи і доводи сторін, надав їм відповідну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави, передбачені ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Суд не встановив обставин, які характеризують відповідача як особу, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку, а сам лише факт перебування за кордоном, не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.
Суд не встановив обставин остаточного й свідомого ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків.
Отже, у цій справі позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки ОСОБА_4 не відповідає її якнайкращим інтересам, оскільки обставини остаточного й свідомого ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.
Апеляційний суд вважає, що питання щодо належного виховання дитини можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання дитини з матір`ю. 
Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для матері, так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Подібні правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21.05.2025 у справі № 645/1592/24 (провадження № 61-3978св25).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що позивачем не доведено негативного впливу поведінки ОСОБА_3 на фізичний, духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, тощо.
Доводи позивача про те, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме їх найкращим інтересам, не доведені належними та допустимими доказами.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач не бере участі у вихованні доньки, не спілкується з нею, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини тощо, оскільки не встановлено винної поведінки відповідача та свідомого ухилення її від виконання батьківських обов`язків, які б були підставою для позбавлення останньої батьківських прав.
Водночас, установлені судом обставини справи вказують на наявність підстав для того, щоб з метою забезпечення дотримання якнайкращих інтересів дитини, попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав.
Колегія суддів звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, в подальшому, може бути визнано достатньою підставою для позбавлення особи батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23.10.2024 в справі № 464/2040/23, від 06.03.2024 в справі № 317/2256/22 від 22.01.2025 в справі № 333/8983/23 від 16.04.2026 у справі №180/1449/24).
Щодо вимог про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 .
Згідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Крім того, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Отже, аліменти - це кошти необхідні для забезпечення дитини усім необхідним для повноцінного розвитку, а тому встановивши розмір доходу відповідача чи його відсутність, суд має встановити реальні потреби щодо належного утримання дитини і виходячи з цього визначати розмір аліментів.
Так, визначаючи розмір аліментів у конкретній справі, суд має з`ясувати необхідний рівень коштів який є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому має враховуватись стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік, місцевість де вона проживає, щомісячні потреби, витрати пов`язані з навчанням, відвідування дитиною гуртків, спортивних секцій тощо.
Звертаючись з даною вимогою позивач просив стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідач ОСОБА_3 не заперечувала брати участь матеріально у розвитку та вихованні доньки.
Разом з тим, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).
Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Отже, закон передбачає два способи захисту у справах про стягнення аліментів - у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі.
У зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції прийшов до висновку, що під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд зобов`язаний не лише враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі, ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. 
Суд першої інстанції вірно зазначив, що нормою ст. 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У 2026 році прожитковий мінімум для дітей (який визначає мінімальні аліменти) становить до 6 років 2 817 грн, при цьому мінімальний гарантований розмір аліментів (50% від суми) складає 1 408,50 грн.
Висновки суду першої інстанції узгоджуються з практикою Верховного Суду. Посилання заявника на окремі постанови Верховного Суду є безпідставними, оскільки встановлені у цих справах фактичні обставини не є подібними до обставин справи, що переглядається. У кожному випадку суди приймали рішення на основі індивідуальної фактично-доказової бази та сукупної оцінки наданих сторонами доказів.
При цьому сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України).
Доводи скаржника що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки за відсутності відповідної вимоги позивача про визначення аліментів саме у твердій грошовій сумі самостійно змінив спосіб та порядок їх присудження є безпідставними, так як закон передбачає два способи захисту у справах про стягнення аліментів - у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. 
Водночас прожитковий мінімум - це вартісна оцінка споживчого кошика, що містить мінімальні набори продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, необхідних для збереження здоров`я людини і забезпечення її життєдіяльності. Чільні положення, що визначають порядок формування споживчого кошика і використання прожиткового мінімуму, встановлені Законом України «Про прожитковий мінімум» № 966-XIV від 15.07.1999. Отже прожитковий мінімум є вартісною оцінкою споживчого кошика на відповідний рік та має чіткий грошовий вираз. 
У зв`язку з вище викладеним, враховуючи вимоги позовної заяви, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердому грошовому розмірі 2 817 грн, починаючи з 05.07.2024, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
При подачі апеляційної скарги, ОСОБА_1 заявив клопотання про долучення додаткових доказів на стадії апеляційного розгляду та врахування їх при вирішення спору.
У розумінні ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Порядок подання доказів передбачено ст. 83 ЦПК України, порядок витребування доказів передбачено ст. 84 ЦПК України.
Пунктом 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За таких підстав, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні клопотання про долучення додаткових доказів, оскільки у заявленому клопотанні не наведено підстав для їх долучення та дослідження в контексті їх значення для правильного розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, за умови наявності в матеріалах справи достатніх і допустимих доказів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення.
Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції - змінити шляхом доповнення його резолютивної частини попередженням відповідача про необхідність змінити ставлення до своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Траченко Ірини Вікторівни - задовольнити частково.
Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 01 квітня 2026 року - змінити шляхом доповнення її резолютивної частини абзацом такого змісту:
«Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
В іншій частині рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 01 квітня 2026 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 20 липня 2026 року. 

Головуюча      Л. І. Василенко

 Судді:           О. В. Карпенко

Ю. В. Сіренко