ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6281/25  Номер провадження 22-ц/814/1758/26	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Панченка О.О.,
суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.
при секретарі Філоненко О.В.,
за участю представника відповідача ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області» Табульця Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Майєр Віталії Іванівни на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2025 року ухвалене суддею Самсоновою О.А., повний текст рішення складено – 29.12.2025
у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області» про визнання незаконними та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальност,-

В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У липні 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Майєр Віталія Іванівна звернулася до Київського районного суду м. Полтави з позовом до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області» про визнання незаконними та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 2010 року працює в Державній установі «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області», з 01.02.2022 по теперішній час обіймає посаду лікаря-невропатолога терапевтичного відділення стаціонару лікарні (з поліклінікою) ТМО. 
Наказом відповідача від 23 липня 2025 року № 75 о/д «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» лікарю – невропатологу терапевтичного відділення ОСОБА_1 оголошено догану за умисне порушення вимог пункту 6.2. розділу 6 Положення про систему контролю за робочим часом із застосуванням технічних засобів у Державній установі «Територіальне медичне обєднання МВС України по Полтавській області», затвердженого наказом установи від 26.06.2025 №64о/д та пункту 2.32. розділу 2 Посадової інструкції, що були ним допущені в установі із 14.07.2025 по 23.07.2025 та проявляються у відмові здійснювати фіксацію часу прибуття та вибуття із роботи за допомогою електронної системи та не здійсненні такого фіксування.
Позивач вважає, що дисциплінарне стягнення застосовано до нього неправомірно, наказ від 23 липня 2025 року № 75 о/д «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» не відповідає вимогам чинного законодавства України, роботодавцем не досліджено та не враховано всіх обставин за яких вчинено проступок, що виключає законні підстави притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності та є підставою для скасування незаконного наказу. 
Спірний наказ не містить достатніх даних про конкретні винні дії щодо порушення посадових обов`язків, які б могли бути підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і оголошення догани.
14.07.2025 в перший робочий день після відрядження до м. Дніпро його було ознайомлено з наказом від 26.06.2025 № 64 о/д «Про затвердження Положення про систему контролю за робочим часом із застосуванням технічних засобів у Державній установі «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» та в присутності заступника начальника установи з медичних питань ОСОБА_2 , начальника ЦПМ Руденка В.М., начальника сектору кадрового забезпечення та військового обліку ОСОБА_3 , юрисконсульта Третяк М.В. та складено «Акт про відмову працівника поставити підпис про ознайомлення із наказом ДУ «ТМО УМВС України по Полтавській області» від 26.06.2025 №64 о/д». 
В Акті від 14.07.2025 зазначено, що ОСОБА_1 «від підписання наразі відмовився, повідомив, що планує подати зауваження до наказу після детального його вивчення. Працівнику зазначено, що отримати копію наказу він може у діловода установи». 
Ознайомившись з наказом від 26.06.2025 № 64 о/д «Про затвердження Положення про систему контролю за робочим часом із застосуванням технічних засобів у Державній установі «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» він виклав свої зауваження щодо його відповідності вимогам чинного законодавства України та, користуючись правом, встановленим ст. 307 Цивільного кодексу України, не надав згоду на знімання його на фото, кіно-, теле- чи відеоплівку.
Положення про систему контролю за робочим часом із застосуванням технічних засобів у Державній установі «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області, затверджене наказом від 26.06.2025 № 64 о/д не містить інформації про умови, строки та порядок зберігання інформації, отриманої автоматизованою системою обліку, особи відповідальної за її зберігання, що виключає законність розпорядчого документа та ставить під загрозу захист його персональних даних, як працівника установи, про що було повідомлено роботодавця в установленому законом порядку.
Він своєї згоди на збір та обробку персональних даних, починаючи з дати їх виходу на роботу із відрядження, тобто з 14.07.2025 року (фіксація часу свого прибуття/вибуття шляхом наближення до камери на необхідну відстань – розпізнавання обличчя) не надавав. Використання технології розпізнавання обличчя в реальному часі без застосування належних законодавчо визначених процедурних гарантій та механізмів наглядового контролю становить порушення вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Тому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати наказ від 23 липня 2025 року № 75 о/д «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» та вирішити питання розподілу судових витрат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності – відмовлено.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вказаними рішеннями, представник ОСОБА_1 – адвокат Майєр В.І. оскаржила його в апеляційному порядку, просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
Вважає, що дисциплінарне стягнення застосовано до ОСОБА_1 не правомірно, наказ від 23 липня 2025 року № 75 о/д «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» не відповідає вимогам чинного законодавства України, роботодавцем не досліджено та не враховано всіх обставин за яких вчинено проступок, що виключає законні підстави притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності та є підставою для скасування незаконного наказу. Спірний наказ не містить достатніх даних про конкретні винні дії щодо порушення посадових обов`язків, які б могли бути підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і оголошення догани.
Зазначає, що він згоди на збір та обробку своїх персональних даних, починаючи з дати їх виходу на роботу із відрядження, тобто з 14.07.2025 року (фіксація часу свого прибуття/ вибуття шляхом наближення до камери на необхідну відстань – розпізнавання мого обличчя) не надавав. Використання технології розпізнавання обличчя в реальному часі без застосування належних законодавчо визначених процедурних гарантій та механізмів наглядового контролю становить порушення вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Використання технології розпізнавання обличчя для ідентифікації заявника не відповідало «нагальній суспільній потребі» та є несумісним з ідеалами й цінностями демократичного суспільства, керованого верховенством права, яке Конвенція покликана забезпечувати та підтримувати. Оскільки, позивач не надав своєї згоди на використання технології розпізнавання обличчя, внаслідок чого було допущено втручання в його особисте (приватне) життя, склад та зміст отриманих у вищезазначений спосіб його персональних даних є невідповідним та надмірним стосовно визначеної мети їх обробки. Застосований відповідачем ступінь контролю не відповідає поставленій меті його застосування оскільки, існує можливість застосування менш жорстких заходів. Таким чином, дисциплінарне стягнення застосовано до ОСОБА_1 протиправно, наказ від 23 липня 2025 року № 75 о/д «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» підлягає скасуванню, як такий, що прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства України та є дискримінаційним по відношенню до працівника. 
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що незгода з Положенням про систему контролю за робочим часом із застосуванням технічних засобів у Державній установі «Територіальне медичне обладнання МВС України по Полтавській області не є поважною причиною невиконання його приписів, при цьому саме Положення на відповідність вимогам чинного законодавства щодо захисту персональних даних судом не аналізувалось.
Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
За результатами вивчення наказу від 23 липня 2025 року № 75 о/д «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» встановлено, що роботодавцем взагалі не визначена ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ОСОБА_1 шкода. Даний факт говорить про відсутність взагалі елементів дисциплінарного проступку в діях ОСОБА_1 , що є необхідним для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до усталеної практики працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності неможливо, доки його вина не доведена роботодавцем, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. Принцип презумпції невинуватості в трудовому праві випливає із змісту статті 138 КЗпП, яка передбачає обов`язок роботодавця доводити наявність умов, серед них і вини працівника, для притягнення такого працівника до відповідальності. Однак, в конкретному випадку роботодавцем не доведена, в чому саме вина ОСОБА_1 , лише зазначено, про порушення вимог пункту 6.2. розділу 6 Положення про систему контролю за робочим часом із застосуванням технічних засобів у Державній установі «Територіальне медичне обладнання МВС України по Полтавській області, затвердженого наказом установи від 26.06.2025 №64о/д («Працівники зобов`язані перед початком робочого дня та після закінчення робочого дня працівники установи здійснювати фіксацію часу свого прибуття/вибуття шляхом наближення до камери на необхідну відстань») та пункту 2.32. розділу 2 Посадової інструкції («У межах своїх посадових обов`язків виконує інші усні та письмові доручення, накази та розпорядження безпосереднього керівника та керівників), що були ним допущені в установі із 14.07.2025 по 23.07.2025 та проявляються у відмові здійснювати фіксацію часу прибуття та вибуття із роботи за допомогою електронної системи та не здійсненні такого фіксування. Тому не зрозуміло, що саме порушив ОСОБА_1 і якими саме діями.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши представника відповідача Табульця Д.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває в трудових відносинах з Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області».
Наказом ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області» від 26 червня 2025 року №64 о/д «Про затвердження Положення про систему контролю за робочим часом із застосуванням технічних засобів у Державній установі «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» в установі було встановлено електронну систему контролю за робочим часом із застосуванням технічних засобів.
Відповідно до пункту 1.1. це Положення визначає порядок функціонування системи контролю за робочим часом працівників ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області» із застосуванням технічних засобів фіксації, у тому числі електронної системи з функцією розпізнавання обличчя.
Метою впровадження системи є підвищення трудової дисципліни, об`єктивна фіксація прибуття/вибуття працівників та облік робочого часу.
Пунктом 2.2 Положення передбачено, що фото працівників використовуються виключно для забезпечення коректної ідентифікації під час фіксації входу/виходу. Установою забезпечується схоронність бази фотографій працівників із дотриманням режиму конфіденційної інформації.
Згідно пункту 3.1. Положення фіксація часу приходу та відходу працівників здійснюється автоматично шляхом ідентифікації особи за допомогою камери з програмним забезпеченням розпізнавання обличчя, яка розміщена в холі першого поверху установи поряд з головним входом та на другому поверсі терапевтичного відділення лікарні.
Перед початком робочого дня та після закінчення робочого дня працівники установи здійснюють фіксацію часу свого прибуття/вибуття шляхом наближення до камери на необхідну відстань.
Вимоги даного пункту відповідають вимогам пункту 6.2. розділу 6 Положення, згідно якого працівники зобов`язані перед початком робочого дня та після закінчення робочого дня здійснювати фіксацію часу свого прибуття/вибуття шляхом наближення до камери на необхідну відстань.
Пунктом 3.4. Положення дані про фактичний час перебування працівника в установі зберігаються в захищеній базі протягом строку, визначеного внутрішніми нормативними актами та вимогами законодавства (але не менше 3 місяців).
Позивача ОСОБА_1 з вказаним наказом №64 о/д від 26 червня 2025 року було ознайомлено 14 липня 2025 року.
Оскільки позивач відмовився поставити підпис про ознайомлення, працівниками відповідача було складено Акт про відмову працівника поставити підпис про ознайомлення із наказом ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області» від 26.06.2025 №64 о/д.
14.07.2025 позивач надав зауваження до наказу від 26.06.2025 «Про затвердження Положення про систему контролю за робочим часом із застосуванням технічних засобів у Державній установі «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області», у яких він зазначив, що вважає цей наказ таким, що суперечить нормам чинного законодавства.
Крім того, посилаючись на ст. 307 ЦК України, зазначив, що не надає дозволу на його зйомку на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку.
Наказом Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» від 23 липня 2025 року №75 о/д «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» оголошено догану лікарю – невропатологу терапевтичного відділення з неврологічними ліжками на 55 ліжок (з них 35 терапевтичних ліжок та 20 неврологічних ліжок) лікарні на 55 ліжок Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» ОСОБА_1 за умисне порушення вимог пункту 6.2. розділу 6 Положення про систему контролю за робочим часом із застосуванням технічних засобів у Державній установі «Територіальне медичне обладнання МВС України по Полтавській області, затвердженого наказом установи від 26.06.2025 №64о/д («Працівники зобов`язані перед початком робочого дня та після закінчення робочого дня здійснювати фіксацію часу свого прибуття/вибуття шляхом наближення до камери на необхідну відстань») та пункту 2.32. розділу 2 Посадової інструкції («У межах своїх посадових обов`язків виконує інші усні та письмові доручення, накази та розпорядження безпосереднього керівника та керівників), що були ним допущені в установі із 14.07.2025 по 23.07.2025 та проявляються у відмові здійснювати фіксацію часу прибуття та вибуття із роботи за допомогою електронної системи та не здійсненні такого фіксування.
Доказів того, що він виконував вимоги Положення про систему контролю за робочим часом із застосуванням технічних засобів у Державній установі «Територіальне медичне обладнання МВС України по Полтавській області, позивач до матеріалів справи не надав.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Статтею 140 КЗпП України визначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.
Відповідно до вимогст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
Як роз`яснив Верховний Суд в постанові від 22 травня 2020 року у справі 761/33628/16, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
За статтею 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Загальний порядок та підстави застосування дисциплінарних стягнень передбачені главою Х КЗпП України.
Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. 
Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. При цьому, для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку – об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника. 
Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає у порушенні трудових обов`язків, закріплених нормами загального та спеціального законодавства про працю, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації.
Зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.
Водночас, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.
Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.
Таким чином, для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
За приписами статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Так, при наданні оцінки правомірності порядку накладання на позивача дисциплінарного стягнення та законності обставин його накладення, слід виходити із загальних правил притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, передбачених КЗпП України.
Отже, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин. При цьому, ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника.
Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Проте, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок.
Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни.
У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна притягнути працівника до дисциплінарної відповідальності, доки роботодавцем не доведена його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
У справі, яка перглядається судом апеляційної інстанції, встановлено, що ОСОБА_1 як лікарю – невропатологу терапевтичного відділення Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» оголошено догану за умисне порушення вимог пункту 6.2. розділу 6 Положення про систему контролю за робочим часом із застосуванням технічних засобів у Державній установі «Територіальне медичне обладнання МВС України по Полтавській області, затвердженого наказом установи від 26.06.2025 №64о/д («Працівники зобов`язані перед початком робочого дня та після закінчення робочого дня здійснювати фіксацію часу свого прибуття/вибуття шляхом наближення до камери на необхідну відстань») та пункту 2.32. розділу 2 Посадової інструкції («У межах своїх посадових обов`язків виконує інші усні та письмові доручення, накази та розпорядження безпосереднього керівника та керівників), що були ним допущені в установі із 14.07.2025 по 23.07.2025 та проявляються у відмові здійснювати фіксацію часу прибуття та вибуття із роботи за допомогою електронної системи та не здійсненні такого фіксування.
У ході розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, а ОСОБА_1 не спростовано, встановлені обставини справи щодо не дотримання позивачем вимог наказу ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області» від 26 червня 2025 року №64 о/д «Про затвердження Положення про систему контролю за робочим часом із застосуванням технічних засобів у Державній установі «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» яким в установі було встановлено електронну систему контролю за робочим часом із застосуванням технічних засобів.
Отже, наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 систематично вчиняв порушення вимог наказу № 64 від 26 червня 2025 року.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції у тому, що ОСОБА_1 не виконував належним чином покладені на нього обов`язки як лікар-невропатолог терапевтичного відділення ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області».
Відтак, оскаржуваний позивачем наказ містить необхідні ознаки з`ясування відповідачем усіх суттєвих обставин, опис вчинених ним конкретних дій, які можуть кваліфікуватись, як дисциплінарний проступок.
Також безпосередній керівник позивача, завідувач терапевтичним відділенням з неврологічними ліжками лікарні, надала доповідну записку, в якій зазначила що ОСОБА_1 не проходить фіксацію.
Таким чином, за доведеністю роботодавцем наявності в діях позивача складу дисциплінарного проступку як обов`язкової умови для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, суд першої інстанції дійшов по суті правильного висновку про те, що відповідач оголосив позивачу догану на законних на те підставах.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що наказ Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» від 23 липня 2025 року №75 о/д «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» виданий в межах компетенції, у спосіб, передбачений законом, та скасуванню не підлягає.
З урахування встановлених обставин колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду у тому, що наказ Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» від 23 липня 2025 року №75 о/д яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани за порушення трудової дисципліни (пункт 1 частини першої статті 147 Кодексу законів про працю України) є законним та прийнятим із додержанням порядку застосування дисциплінарного стягнення передбаченого, статтями 147-149 КЗпП України.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконної фотофіксації та незаконного збору персональних даних колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що фотографування працівників із застосуванням функції розпізнавання обличчя здійснюється з метою контролю за використанням ними робочого часу.
Згідно пункту 1.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку трудова дисципліна забезпечується створенням Роботодавцем необхідних організаційних та економічних умов для високопродуктивної праці, відповідальним і свідомим ставленням Працівників до роботи, а також заохоченнями за сумлінну працю. До працівників, які порушують трудову дисципліну, застосовуються заходи дисциплінарного впливу.
Згідно п. 5.6. Правил внутрішнього трудового розпорядку роботодавець зобов`язаний організувати облік робочого часу Працівників. 
Тому застосування відповідачем системи обліку використання працівниками робочого часу відповідає вимогам п. 1.2 та 5.6 Правил внутрішнього трудового розпорядку.
Також, враховуючи, що фотографування працівників здійснюється роботодавцем, якому працівниками при прийнятті на роботу надано свої фотокартки, суд приходить до висновку, що на даний випадок не поширюються обмеження, встановлені ст 307 ЦК України.
Кабінет Міністрів України надав роз`яснення, з якого слідує, що приміщення та території закладів охорони здоров`я є громадським місцем.
Тому здійснення фотофіксації часу прибуття та вибуття працівника закладу охорони здоров`я на території такого закладу, не може бути розцінено як неправомірне.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано апелянтом до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.
Таким чином, оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, і суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів звертає увагу, що загалом за своїм змістом доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам, викладеним позивачем у позові, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та висновки щодо яких вмотивовано та обґрунтовано виклав у мотивувальній частині ухваленого рішення.
Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення заявником норм закону.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 сумлінно ставився до виконання наказу ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області» від 26 червня 2025 року №64 о/д «Про затвердження Положення про систему контролю за робочим часом із застосуванням технічних засобів у Державній установі «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області».
При цьому колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Обставини справи встановлені судом на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Майєр Віталії Іванівни залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 09 липня 2026 року.

Головуючий     О.О. Панченко

Судді        Т.В. Одринська

В.П. Пікуль