ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/5922/26
Провадження № 22-ц/820/1459/26

Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Корніюк А.П., Талалай О.І.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2026 року, суддя Хараджа Н.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У лютому 2026 року ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», (далі - Товариство), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 30010 грн та судові витрати у справі.
В обґрунтування позову зазначило, що 08 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «ДЖОБЕР» та ОСОБА_1 в електронному вигляді було укладено кредитний договір №744896 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого Товариство надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 10000 грн, на 29 календарних днів, процентна ставка – 1,9% на добу.
30 листопада 2023 року між ТОВ «ФК «ДЖОБЕР» та ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» укладено договір відступлення права вимоги №1-30/11/2023, за умовами якого ТОВ «ФК «ДЖОБЕР» відступило ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, зокрема також і щодо відповідача.
Позичальник своїх зобов`язань щодо погашення кредиту належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 26 грудня 2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становив 30010 грн з яких прострочена заборгованість за основною сумою кредиту – 10000 грн, прострочена заборгованість за процентами – 20010 грн.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2026 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованість за кредитним договором (офертою) №744896 від 08 листопада 2021 року в розмірі 30010 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 10000 грн, прострочена заборгованість за процентами 20010 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» 2662,40 грн судового збору та 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Суд встановив, що ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений з умовами кредитного договору, отримав грошові кошти, однак не виконав грошове зобов`язання в строк і на умовах, визначених договором по поверненню кредитних коштів. 
Судом зазначено, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, який зазначено у договорі. 
В той же час, наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору, доказів, які б спростували цю заборгованість за кредитним договором, відповідачем не надано. 
Посилання відповідача на те, що ним не було погоджено розміру процентної ставки, а також інші істотні умови кредитного договору суд першої інстанції визнав необґрунтованими, оскільки кредитний договір містить усі істотні умови, а його укладення та прийняття відповідачем його умов підтверджено відповідними доказами. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені позову.
На обґрунтування скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги відсутність у справі доказів укладення кредитного договору з визначенням процентної ставки, на яку посилався позивач та на відсутність права позивача в частині стягнення процентів за кредитним договором, що вказує на неповноту встановлення обставини справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Вказав також і на необґрунтоване стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі є неспівмірними зі складністю справи та обсягом виконаних представником позивача робіт.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» послалося на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. 
Розгляд справи апеляційним судом проведено в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що 08 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «ДЖОБЕР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №744896 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Згідно з п. 1.1 договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти на умовах терміновості, повернення та платності, в національній валюті України - гривні у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, у розмірі та порядку, встановлених договором.
Відповідно до п.п. 1.2, 1.3, 1.4 договору сума кредиту (загальний розмір) складає 10000 грн. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 29 календарних днів, з 08 листопада 2021 року по 06 грудня 2021 року включно. Процентна ставка становить 1,90% від суми кредиту в день. Тип процентної ставки - фіксована. 
При укладенні вказаного договору ОСОБА_1 був ідентифікований ТОВ «ФК «ДЖОБЕР». Акцепт договору здійснювався в інформаційно-телекомунікаційній системі із використанням одноразового ідентифікатора G2610, який було направлено 08 листопада 2021 року на номер телефону, який визначив позичальник, що підтверджено довідкою про ідентифікацію, наданою ТОВ «ФК «ДЖОБЕР».
ТОВ «САНРАЙЗ ФІНАНС», за договором з ТОВ «ФК «ДЖОБЕР», 08 листопада 2021 року було здійснено переказ коштів на картку № НОМЕР_1 , на суму 10000 грн, order ID 744896, статус – успішно, що підтверджено листом №1102-2026-1 від 11 лютого 2026 року.
30 листопада 2023 року між ТОВ «ФК «ДЖОБЕР» та ТОВ «ФК «АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» було укладено договір відступлення права вимоги №1-30/11/2023, за яким кредитор відступив за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор замінив кредитора як сторону кредитора у кредитному договорі, та прийняв на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. 
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №1-30/11/2023 від 30 листопада 2023 року, укладеного між ТОВ «ФК «ДЖОБЕР» та ТОВ «ФК «АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», до ТОВ «ФК «АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №744896 від 08 листопада 2021 року, на суму 30010 грн.
Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором №744896, станом на 26 грудня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 становила 30010 грн, з яких 10000 грн - прострочене тіло, 20010 грн. - прострочені проценти. 
Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Із положень частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону даного закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
За змістом частиною шостою статті 11 Закону «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).
В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Згідно з частиною першою 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частина 1перша статті 514 ЦК України зазначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір №744896 від 08 листопада 2021 року укладено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», що відповідає вимогам статей 207, 639 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». 
Вказаний договір містить усі істотні умови, зокрема: предмет договору, суму кредиту, строк користування, а також чітко визначену процентну ставку у розмірі 1,90% на добу, дані обставини спростовують доводи відповідача про відсутність доказів укладення кредитного договору із визначенням процентної ставки. Істотні умови кредитного договору зафіксовані безпосередньо у його тексті та підтверджені належними доказами.
Відповідачем було вчинено активні дії, спрямовані на ознайомлення та погодження з умовами договору та його укладення, що підтверджується вчинення акцепту шляхом введення одноразового ідентифікатора, надісланого на номер телефону позичальника, тому твердження останнього про відсутність конклюдентних дій є необґрунтованим. 
ОСОБА_1 отримав грошові кошти у розмірі 10000 грн на належну йому банківську картку № НОМЕР_1 , що підтверджено довідкою ТОВ «САНРАЙЗ ФІНАНС». Доказів того, що банківська картка не належить відповідачу, або ж того, що відповідних коштів він не отримував, матеріали справи не містять.
ТОВ «ФК «АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», на підставі договору відступлення права вимоги №1-30/11/2023 від 30 листопада 2023 року набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №744896 від 08 листопада 2021 року. 
Відповідач на день подачі позову мав заборгованість по кредитному договору, отже не дотримався своїх зобов`язань перед кредитором та порушив його права і тому позивач мав право заявити вимоги про захист свого порушеного права на стягнення боргу та процентів по кредитному договору.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеним факт укладення 
кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів за цим договором, якими він користувався та мав сплатити у визначені договором і строк проценти за користування кредитом. 
На момент звернення до суду з даним позовом у відповідача існував борг за тілом кредиту та процентами, судом першої інстанції правильно визначено розмір заборгованості по кредиту та процентах за користування кредитними коштами, і правомірно присуджено стягнути заборгованість на користь ТОВ «ФК «АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» за кредитним договором №744896 від 08 листопада 2021 року у розмірі 30010 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 10000 грн, прострочена заборгованість за в процентами 20010 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції правильно застосував положення статті 141 ЦПК України та, враховуючи задоволення позовних вимог, обґрунтовано поклав обов`язок зі сплати судового збору на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Підстав для зміни такого розподілу колегія суддів не вбачає.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказав на необґрунтоване стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, оскільки судом не було враховано незначну складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, а заявлений до стягнення розмір витрат на оплату правничої допомоги не є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим представником позивача на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також обсягом наданих представником позивача послуг, що на його думку, вказує на відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі.
Заявлені скаржником доводи щодо необґрунтованості вимог на відшкодування витрат на оплату правничої допомоги, які визначені судом першої інстанції, на думку колегії є необґрунтованими виходячи із наступного. 
Згідно з частиною першою статті частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. 
При вирішенні питання про відшкодування витрат на оплату правничої допомоги судом першої інстанції були враховані вимоги статей 134, 137, 141 ЦПК України та характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, з урахуванням критерію необхідності та значимості таких дій у даній справі, і обґрунтовано стягнуто витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до тлумачення норм матеріального права та незг оди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував, тому до уваги апеляційним судом не приймаються.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, вірно застосовано закон, що їх регулює, дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга на рішення суду підлягає залишенню без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.П. Корніюк

О.І. Талалай