Справа № 287/771/24
1-кп/287/192/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року   м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №12024060520000010 від 04.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка Олевського району Житомирської області, зі середньою спеціальною освітою, не одруженого, не інваліда, громадянина України, українця, не депутата, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У період дії воєнного стану, який був введений відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року та прийнятий Законом України «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Верховною Радою України, який продовжено Указом Президента України №451/2023 від 26.07.2023, затверджений Законом № 3275-ІХ від 27.07.2023, ОСОБА_4 , 06.08.2023 приблизно о 16 год, прийшов до будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , у якому проживає його знайомий ОСОБА_5 , з метою позичити грошові кошти. Прийшовши до будинку ОСОБА_4 відчинив вхідні двері, які були не замкнені та покликав ОСОБА_5 , однак останній не відповідав, тому ОСОБА_4 зайшов до будинку переконатись чи є господар дома. Зайшовши в будинок, ОСОБА_4 в одній із кімнат побачив, що його знайомий ОСОБА_5 спить на дивані. Оглянувши кімнату будинку, на полиці шафи помітив банківську картку та в цей час, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, які перебувають на балансі даної банківської картки, шляхом викрадення офіційного документу, а саме банківської картки «Ощадбанк» № НОМЕР_1 . у подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитись, за рахунок чужого майна, без розриву в часі, ОСОБА_4 підійшов до полиці шафи та непомітно для ОСОБА_5 , так як останній спав на дивані, умисно, таємно викрав банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_1 на балансі якої зберігались грошові кошти. Таким чином, ОСОБА_4 , умисно таємно викрав офіційний документ, а саме банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 . Продовжуючи свої злочинні дії, в період часу з 06.08.2023 по 07.08.2023 ОСОБА_4 за допомогою викраденої банківської картки неодноразово здійснюючи покупки продуктів харчування, розраховувався безготівково за допомогою вбудованого чіпу (мікропроцесору) розміщеного на викраденій банківській картці «Ощадбанк» № НОМЕР_1 у продуктовому магазині, який розташований за адресою: вул. Набережна, 22, у с. Кам`янка Коростенського району Житомирської області. У результаті проведених 15 транзакцій різними сумами, купуючи продукти харчування в даному магазині, таємно викрав грошові кошти на загальну суму 2 184, 50 грн., а саме 06.08.2023 витратив: 157, 50 грн., 89 грн., 173 грн., 214 грн., 22 грн., 112 грн., 97 грн., 310 грн., 173 грн., 30 грн., 35 грн., та 07.08.2023 витратив: 130 грн., 198 грн., 433 грн., 11 грн., використовуючи дані продукти для власних цілей. 
Своїми умисними діями, які виразились у викраденні офіційного документу та таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 подав до суду письмове клопотання, яке підтримав у судовому засіданні, про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Після роз`яснення судом наслідків закриття кримінального провадження обвинувачений підтвердив згоду на закриття провадження, свою обізнаність у тому, що він має право заперечувати проти закриття кримінального провадження за вказаною підставою, наслідком чого є продовження судового розгляду в загальному порядку, що вказана підстава не є реабілітуючою і що його може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення дрібного викрадення чужого майна на підставі ст. 51 КУпАП.
Потерпілий у судове засідання не з`явився, проте на адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.
Прокурор проти задоволення клопотання обвинуваченого не заперечила, вбачає законним закрити кримінальне провадження відносно нього на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Також прокурор надала для долучення до матеріалів справи постанову про визнання речовим доказом банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_1 та розписку потерпілого про її отримання на відповідальне зберігання.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження щодо заявленого клопотання обвинуваченого, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.
На момент судового розгляду цього кримінального провадження набрали чинності зміни до законодавства України в частині визначення розміру вартості викраденого майна, за яке передбачено адміністративну відповідальність, що вплинуло на розмір матеріальної шкоди, у разі заподіяння якої настає кримінальна відповідальність.
Так, 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а частиною 2 цієї статті - якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, кримінальна відповідальність настає за крадіжку майна, вартість якого перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.
Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.
Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684,00 грн (50% - 1342,00 грн).
Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення обвинуваченим діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2684,00 грн. (1342,00 грн * 2 н/м = 2684,00 грн).
Як вбачається з досліджених матеріалів кримінального провадження, за епізодом крадіжки в період з 06.08.2023 по 07.08.2023 діями ОСОБА_4 заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_5 в розмірі 2184,50 грн.
Положеннями ч. 1 ст. 3 Кримінального кодексу України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить цей кодекс, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Зазначені норми Конституції України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Ураховуючи те, що вартість викраденого ОСОБА_4 майна на суму 2184,50 грн є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2684,00 грн, суд приходить до висновку що вчинене ОСОБА_4 у період з 06.08.2023 по 07.08.2023 діяння не є кримінально караним діянням. 
З огляду на викладене, кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України підлягає закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 повідомив, що 06.08.2023 приблизно о 16 год з метою позичити грошові кошти він прийшов до будинку свого знайомого ОСОБА_6 , що по АДРЕСА_2 . Вхідні двері були відчинені. Коли зайшов до будинку, то побачив, що ОСОБА_5 спить на дивані. Тоді він вирішив пошукати гроші та знайшов на полиці шафи банківську картку, яку забрав собі. У подальшому протягом двох днів він розраховувався нею у сільському магазині що по вул. Набережна, у с. Кам`янка Коростенського району Житомирської області. Пін код він не знав, а лише прикладав картку до терміналу. Таким чином він витратив 2 184, 50 грн. На третій день він віддав картку ОСОБА_7 та зізнався у крадіжці. У вчиненому щиро розкаюється. Потерпілому повернув викрадену картку та гроші. Більше жодних злочинних дій не вчиняв.
Враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину, фактичні обставини ніким не оспорюються, сторони самі клопотали про недослідження інших доказів, суд вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд переконався щодо добровільності позиції обвинуваченого, з`ясував, що він правильно розуміє зміст цих обставин та роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. 
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всебічно повно та неупереджено всі обставини кримінального провадження, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, стороною обвинувачення у відповідності до вимог ст. 22 КПК України доведена поза розумним сумнівом
Оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраний даних з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд за своїм внутрішнім переконанням вважає достатніми підстави для призначення покарання ОСОБА_4 .
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком. Останній за місцем проживання характеризуються позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває. Раніше не судимий. 
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття. 
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи дані про особу  ОСОБА_4 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, обставину, що пом`якшує покарання та те, що останній усвідомив протиправність своєї злочинної поведінки, суд дійшов висновку про можливість призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду. 
На думку суду, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання. 
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Враховуючи, що на даний час діяння, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, яке перестало бути кримінально караним, є адміністративним правопорушенням, копія прийнятого судом рішення направляється до територіального підрозділу поліції для вирішення питання про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за ст. 51 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись вимогами статей 100, 124, 283-288, 349, 368-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України та призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік. 
Відповідно до ст. 59-1 КК України покласти на  ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Строк відбування покарання рахувати з моменту постановки ОСОБА_4 на облік органом з питань пробації.
Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Речовий доказ: банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_1 - залишити власнику ОСОБА_5 .
Для вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 51 КУпАП направити копію вироку до відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя:	  	ОСОБА_1