Справа № 604/425/26
Провадження № 2/604/384/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2026 року селище Підволочиськ 
Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді     Сіянко В.М.,
за участю секретаря     Феньо О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в сел. Підволочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
у с т а н о в и в:
09 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 09 лютого 2007 року. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина. Протягом тривалого часу подружні відносини між сторонами погіршилися, втрачено взаєморозуміння, сторони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, подружні відносини припинені, спільного господарства сторони не ведуть. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, у зв`язку з чим позивач просить шлюб розірвати.
Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
17 квітня 2026 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з долученням доказів сплати судового збору.
Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 17 квітня 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.
Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 04 червня 2026 року клопотання відповідачки про надання строку для примирення задоволено частково, сторонам надано строк для примирення тривалістю три місяці, тобто до 10 вересня 2026 року, провадження у справі зупинено до закінчення строку для примирення.
У судовому засіданні 10 вересня 2026 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачка ОСОБА_2 позов визнала у повному обсязі, проти його задоволення не заперечила. Сторони подали заяви про проведення судового засідання без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
У зв`язку з поданими сторонами заявами, з підстав, передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України, є його добровільність.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу.
Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.
Згідно з ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 лютого 2007 року, який зареєстровано Хмелиськівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, актовий запис № 1, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_3 ». До реєстрації шлюбу відповідачка мала дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».
Судом також встановлено, що подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, взаєморозуміння між сторонами втрачено, що свідчить про те, що шлюб існує формально. Судом сторонам надавався строк для примирення, однак після його закінчення примирення між сторонами не відбулося, позивач наполягає на розірванні шлюбу.
Враховуючи категоричне небажання позивача відновлювати подружні відносини, а також визнання відповідачкою позову в повному обсязі, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню.
Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідне право відповідачки забезпечується нормами СК України та не потребує додаткового судового рішення.
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1331,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1.621914747.1 від 16 квітня 2026 року.
Оскільки визнання позову відповідачкою мало місце під час розгляду справи по суті, підстави для застосування ч. 1 ст. 142 ЦПК України відсутні. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1331,20 грн судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 09 лютого 2007 року Хмелиськівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, актовий запис № 1, - розірвати.
Після розірвання шлюбу залишити за ОСОБА_2 прізвище « ОСОБА_3 ».
Стягнути з  ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКППНОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКППНОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Копію рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до державного органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації шлюбу для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та проголошено 14 вересня 2026 року.

Суддя      В.М. Сіянко