Провадження № 2/641/3559/2026 | Справа № 641/4949/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 серпня 2026 року         м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова
у складі головуючого судді Кожихової Г.В.,
за участю секретаря судового засіданняСобченко В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
29.05.2026 представник позивача ТОВ «Юніт Капітал» - Кукса К.О. через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи звернулася до Слобідського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 908912862 від 26.12.2024 в розмірі 19 208,84 грн., що складається із: 6 200,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 12 698,84 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 310,00 грн. - заборгованість за комісією, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.12.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і відповідачем було укладено договір кредитної лінії № 908912862 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. На виконання умов договору 26.12.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на банківську картку відповідача грошові кошти в сумі 6 200,00 грн., а відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування коштами та інші платежі відповідно до умов договору. Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань утворилась заборгованість у розмірі 22 308,84 грн., що складається із: 6 200,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 12 698,84 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 310,00 грн. - заборгованість за комісією; 3 100,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями. Позивач зазначає, що вимоги щодо стягнення штрафних санкцій у межах даного позову не заявляються, у зв`язку з чим загальний розмір грошових вимог до стягнення становить 19 208,84 грн. 27.02.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу № МВ-ТП/24, відповідно до якого право вимоги за вищезазначеним Кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 30.09.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 30/0925-01, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» набуло право вимоги за вищезазначеним кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором.

Виклад позиції відповідача
Відповідач правом на подачу відзиву не скористався.

Процесуальні дії у справі
Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 01.06.2026 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 15.07.2026 о 09:30 годині.
Також витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» письмові докази, які становлять банківську таємницю, щодо належності ОСОБА_1 платіжної картки з маскою НОМЕР_1, факту зарахування на неї у період від 26.12.2024 до 31.12.2024 грошових коштів у сумі 6 200,00 грн., а також первинні документи бухгалтерського обліку, що підтверджують дану інформацію.
На виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 у банку емітовано картку № НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 . Номер телефону НОМЕР_3 був фінансовим та знаходиться/знаходився в анкетних даних ОСОБА_1 . На вказаний рахунок 26.12.2024 було зараховано кошти в сумі 6 200,00 грн. Банком також надано виписку по рахунку за період з 26.12.2024 по 31.12.2024.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що розгляд позовної заяви просить здійснювати за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та у випадку неявки відповідача проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився. Про дату, час і місце судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином, в тому числі шляхом оголошення на сайті судової влади. Поштові відправлення повернулись до суду з відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою", що згідно зі ст. 272 ЦПК України та усталеною практикою Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17, Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 753/114/22) вважається належним повідомленням. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.
Відповідно до протокольної ухвали суду від 24.08.2026, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою отримання фінансових послуг, у зв`язку з чим 26.12.2024 уклав договір кредитної лінії № 908912862 на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.
Кредитний договір № 908912862 від 26.12.2024 був сформований та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 6349, який було відправлено 26.12.2024 о 13:55:11 та введено 26.12.2024 о 13:56:07.
З паспорта споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 908912862 від 26.12.2024 вбачається, що ОСОБА_1 надано кредитну лінію з сумою/лімітом кредиту 6 200,00 грн. Строк кредитування до 1826 днів (Дисконтний період 30 днів, з можливістю продовження та поновлення). Процентна ставка - базова процентна ставка 357,70% річних, тип процентної ставки - фіксована. Комісія за надання кредиту - 310,00 грн.
Відповідно до п. 5.1 Договору кожен окремий Транш за цим Договором надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити Платіжної картки НОМЕР_1.
За умовами п. 7.1 Договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту за всіма наданими Траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування - 25.01.2025.
Відповідно до п. 7.3 Договору кінцева дата повернення (виплати) Кредиту - 25.01.2030.
Відповідно до п. 7.5 Договору комісію за надання кредиту Позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування, визначеного на момент укладення Договору, а саме 25.01.2025.
Відповідно до п. 8.3 Договору базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 відсотків річних.
Розмір комісії, що нараховується за надання першого Траншу за цим Договором, відповідно до п. 8.5 Договору становить 310 грн 00 коп.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів також підтверджується відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» та наданою банком випискою, згідно з якими картка № НОМЕР_1 та рахунок НОМЕР_2 належать ОСОБА_1 , а 26.12.2024 на вказаний рахунок було зараховано 6 200,00 грн.
Згідно розрахунку заборгованості, виданого ТОВ «Таліон Плюс», станом на 27.02.2025 заборгованість за кредитним договором складала 13 437,88 грн., у тому числі 6 200,00 грн. заборгованості по тілу кредиту, 3 827,88 грн. процентів, 310,00 грн. комісії та 3 100,00 грн. неустойки. У подальшому ТОВ «Таліон Плюс» здійснювало нарахування процентів відповідно до умов кредитного договору.
27.02.2025 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № МВ-ТП/24.
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги від 27.02.2025 за № 405 значиться боржник ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , кредитний договір № 908912862 від 26.12.2024, заборгованість за основною сумою боргу 6 200,00 грн., заборгованість по процентам 3 827,88 грн., заборгованість по комісії 310,00 грн., неустойка 3 100,00 грн., загальна заборгованість 13 437,88 грн.
30.09.2025 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 30/0925-01.
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 30.09.2025 за Договором факторингу № 30/0925-01 від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 22 308,84 грн.
Актом прийому-передачі Реєстру прав вимог № 1 від 30.09.2025 за Договором факторингу № 30/0925-01 від 30.09.2025 підтверджено передачу Клієнтом та прийняття Фактором Реєстру прав вимог. Позивачем також надано платіжну інструкцію щодо фінансування за Реєстром прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 30/0925-01.
Позивач вказує, що станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
За змістом частини першої статті 4 Закону України 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою.
У пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).
Отже, за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту).
При цьому, така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу.
Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (частина перша статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.
Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.
Як вбачається з матеріалів справи, 27.02.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено Договір факторингу № МВ-ТП/24, згідно умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання Договору факторингу підписали Реєстр прав вимоги від 27.02.2025, за яким від Первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором.
Для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження Первісного кредитора зі сторони ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» згідно Договору факторингу позивачем надано Акт звірки взаємних розрахунків та Протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги.
Отже, з урахуванням наданого обсягу документів, наявного в матеріалах справи Протоколу узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги, що свідчить про визначеність грошової вимоги до відповідача, суд вважає, що відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги від 27.02.2025 до Договору факторингу № МВ-ТП/24 від 27.02.2025, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача.
Згідно договору факторингу № 30/0925-01 від 30.09.2025 ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників.
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 30.09.2025 до договору факторингу № 30/0925-01 до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 908912862 від 26.12.2024 на загальну суму 22 308,84 грн.
Позивачем також надано докази підтвердження оплати за вказаним договором факторингу.
Отже, з огляду на наведені обставини та обсяг доказів у справі вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладених договорів, а тому до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № 908912862 від 26.12.2024, укладеним між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 .
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
За змістом ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про надання кредиту № 908912862 від 26.12.2024, за умовами якого позичальник отримує 6 200,00 грн. 
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
Отже, відповідач уклав електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Як вбачається з укладеного договору, позичальник має сплачувати визначені у Договорі кредитодавцю відсотки за користування кредитом та комісію.
З огляду на матеріали справи, ОСОБА_1 отримав кредитні кошти на суму 6 200,00 грн., відповідно до умов Договору.
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Юніт Капітал» надало виписку з особового рахунку за Кредитним договором № 908912862 від 26.12.2024, згідно якої заборгованість ОСОБА_1 станом на 18.03.2026 складає 22 308,84 грн., з якої прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 6 200,00 грн., прострочена заборгованість за процентами - 12 698,84 грн., прострочена заборгованість за комісією - 310,00 грн., заборгованість за штрафними санкціями - 3 100,00 грн.
Позивач зазначає, що вимоги щодо стягнення штрафних санкцій у межах даного позову не заявляються.
Проценти нараховані в межах строку кредитування за погодженими сторонами відсотками, докази сплати відповідачем у добровільному порядку нарахованої заборгованості за кредитним договором в матеріалах справи відсутні.
В матеріалах справи також відсутні докази, які б спростовували надані позивачем розрахунки заборгованості.
Отже, суд уважає, що позивачем доведено розмір нарахованих процентів, з огляду на погоджені сторонами умови кредитування, з урахуванням тіла кредиту, розміру відсоткової ставки за кожен день користування та періоду кредитування.
Щодо вимог про стягнення комісії, то відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другоїстатті 8 Закону України «Про споживче кредитування`до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином,Законом України «Про споживче кредитування`безпосередньо передбачено право встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Умови договору щодо розміру комісії та порядку її сплати були доведені до відома відповідача належним чином. З такими умовами відповідач погодився, а тому взяв на себе зобов`язання їх виконувати. Суд ураховує, що в даному випадку комісія нараховувалася одноразово в день видачі кредиту, призначення комісії - за надання кредиту, будь-яких інших супутніх послуг не визначено, отже, включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 310 грн, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, суд уважає таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Висновок за результатами розгляду справи
З урахування конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позивачем доведено розмір існуючої заборгованості за кредитом, оскільки в ході розгляду справи було встановлено обставини погодження між сторонами всіх істотних умов кредитного договору. Також, на підтвердження позовних вимог позивач надав договори факторингу та витяги з Реєстрів прав вимоги до договорів факторингу, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Беручи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Юніт Капітал» слід задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 908912862 від 26.12.2024 у розмірі 19 208,84 грн., яка складається із 6 200,00 грн. заборгованості по тілу кредиту, 12 698,84 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом та 310,00 грн. заборгованості за комісією.

Розподіл судових витрат
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При звернені до суду ТОВ «Юніт Капітал» сплачено 2 662,40 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 41982 від 27.05.2026, що має бути відшкодовано позивачу за рахунок відповідача.
Представник позивача також просить стягнути з відповідача 7 000,00 грн. витрат на правову допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026, додаткову угоду № 25771387820 від 21.01.2026 до Договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026, акт прийому-передачі наданих послуг із переліком наданих послуг від 20.03.2026.
Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором.
На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката.
Враховуючи фактично надані послуги адвоката зі складання позовної заяви, суд визнає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 гривень.
Заявлені витрати на правову допомогу у даній справі в сумі 7 000,00 грн. є неспіврозмірними до ціни позову та складності справи, враховуючи, що її розгляд відбувся у порядку спрощеного позовного провадження, отже в заявленій сумі не підлягають відшкодуванню.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове відшкодування витрат на забезпечення професійної правничої допомоги.
Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 76-81, 83, 141, 247, 258-259, 263-266, 280-283, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 908912862 від 26.12.2024 у розмірі 19 208 (дев`ятнадцять тисяч двісті вісім) грн 84 (вісімдесят чотири) коп., що складається із: 6 200,00 грн. заборгованості по тілу кредиту, 12 698,84 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом та 310,00 грн. заборгованості за комісією.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 2 000 (дві тисячі) грн витрат на професійну правничу допомогу та 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 (сорок) коп. витрат зі сплати судового збору.
Копію заочного рішення надіслати сторонам протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», адреса: 01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, 34, офіс 333, ЄДРПОУ 43541163.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено та підписано 24.08.2026.

Суддя Г.В.Кожихова