Дата документу 09.09.2026 Справа № 333/1369/26

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 333/1369/26   Головуючий у 1-й інстанції: Ковальова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/1959/26   Суддя-доповідач: Сакоян Д.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року     м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)   Сакояна Д.І.
суддів:        Бредуна Д.С., Салтан Л.Г.

розглянувши без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Поповою Катериною Романівною, на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2026 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулосьдо суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 3202429 від 16.11.2020 у розмірі 49200,00 грн., понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2662,40 грн. та на правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 16.11.2020 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір № 3202429. На умовах, встановлених договором, кредитодавець надає споживачу кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту 15000,00 грн., тип кредиту – кредит. Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах та в розмірі, передбачених договором. Строк кредиту 360 днів. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором.
Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору. Строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 
Тридцятого червня 2021 року було укладено договір № 30062021, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 3202429.
Двадцять третього травня 2024 року було укладено договір № 23/05/24, відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3202429. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 3202429.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 3202429 від 16.11.2020, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 49200,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 15000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 34200,00 грн.
З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій та/або будь-яких інших додаткових нарахувань.
Ухвалою суду першої інстанції від 20.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Не погоджуючись із позовними вимогами ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», відповідач ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Попову К.Р., подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.
Відзив вмотивований тим, що відповідно до умов договору № 3202429 від 16.11.2020, наданого позивачем в якості додатку до позову, строк кредиту 30 днів. Натомість у позовній заяві неправильно зазначений строк договору – 360 днів. Відповідно до картки обліку договору проценти за кредитом нараховувались з 16.11.2020 по 16.03.2021 в розмірі 285,00 грн. щоденно, що суперечить п. 1.4 та п. 3.1 договору. З огляду на наведене відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування, є безпідставними.
На підтвердження заборгованості та її розміру позивач подав до суду договір № 3202429 від 16.11.2020, розрахунки заборгованості, договори факторингу, квитанцію до платіжної інструкції. Договір про надання споживчого кредиту № 3202429 від 16.11.2020 був сформований та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор А599595. Він містить податковий номер відповідача, його адресу, електронну адресу та номер мобільного телефону. Відповідно до п. 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом її перерахування за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_1 або іншої платіжної карти, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. При цьому перевірка дійсності платіжної картки та верифікація держателя банківської карти, вказаної в договорі, не здійснювалась. У наданому позивачем договорі відсутні дані щодо відкритого (наявного) карткового рахунку на ім`я відповідача, а також відсутні умови договору, за якими відповідач доручає перерахувати кошти на конкретну платіжну картку. В доданих до позову документах не надано відомостей про те, що картка, на яку здійснено переказ, належить відповідачу, не надано виписки по рахунку, що кошти надійшли саме відповідачу.
Будь-яких доказів на підтвердження факту перерахування коштів та отримання їх відповідачем згідно вказаного договору про надання споживчого кредиту позивачем суду надано не було. Позивачем не було надано жодного первинного документа, який би засвідчив, що позикодавцем були виконані умови договорів, а саме перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені договорами, а відповідач ці кошти отримав.
Розрахунок заборгованості,  складений в односторонньому порядку, сам по собі не є первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», адже не відповідає вимогам, встановленим наведеною нормою для первинних документів. Тому за відсутності первинних документів не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі кредиту  позичальнику, суми траншів кредиту та як наслідок загальну суму боргу тощо. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за договором не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Розрахунок заборгованості є виключно внутрішнім документом позивача, підготовленим його працівником та відображає односторонню арифметичну калькуляцію і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. 
У відповіді на відзив від 19.03.2026 ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» не погодилось із доводами відзиву, наполягало на задоволенні позову у повному обсязі. 
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2026 позов ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» суму заборгованості за договором № 3202429 від 16.11.2020 у розмірі 49200,00 грн., витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 16000,00 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідачОСОБА_1 через свого представника, адвоката Попову К.Р., подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2026 скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі, стягнути з позивача на користь відповідача сплачений останнім судовий збір.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до умов договору № 3202429 від 16.11.2020, строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено в порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього договору. Натомість у позовній заяві невірно зазначений строк договору – 360 днів. Також до позову не надано графік платежів, за яким мала бути погашена заборгованість зі сплати кредиту в розмірі 15000,00 грн. З огляду на наведене відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.
З урахуванням положень п. 1.4., 1.5.2, 1.8.2 договору сума процентів, які можуть бути стягнуті судом складає 8550,00 грн.
В матеріалах справи відсутні докази на погодження із відповідачем пролонгації даного договору.
Також виникає питання з приводу співмірності нарахування процентів по відношенню до тіла кредиту. Нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом 34200,00 грн. перевищує суму кредиту більше ніж у два рази, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційній, а в каральній, штрафній функції, при цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання.
Пунктом 4.2 Договору про надання правової допомоги визначено, що клієнт зобов`язується оплатити надані Адвокатським об`єднанням послуги після надання Адвокатським об`єднанням клієнту відповідно до рахунку для оплати. Натомість до позовної заяви не додано рахунку для оплати, або будь-яких інших документів, підтверджуючих, що позивачем сплачено 16000,00 грн. витрат за правничу допомогу. З урахуванням вищевикладеного у суду не було підстав для стягнення витрат на правову допомогу в будь-якому розмірі, тим більше, що 16000,00 грн. за справу, яка є однотипною на даний момент, більше схоже на спробу заробітку, а не реальні затрати позивача. Також представник позивача не надав детального опису наданих робіт (послуг). 
У відзиві на апеляційну скаргу від 18.08.2026 ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» не погодилось із доводами апеляційної скарги, просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначило, що сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості.
При розрахунку заборгованості врахована оплата, здійснена позичальником та яка була спрямована на погашення відсотків відповідно до черговості погашення заборгованості.
Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено.
Відповідачем було укладено договір за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням договору позичальник отримав від кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. При цьому договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» зазначило, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону у повній мірі не відповідає.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що зібрані докази вказують на те, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 16.11.2020 уклали в електронній формі договір про надання споживчого кредиту № 3202429, який підписаний сторонами електронним підписом. Сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.
На виконання умов кредитного договору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» перерахувало грошові кошти в розмірі 15000,00 грн. на поточний рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 , що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції № 18582-1327-140579531 від 16.11.2020, а також наданої на запит суду першої інстанції виписки АТ КБ «Приватбанк». Нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалось в межах строку користування кредитом на підставі узгоджених умов кредитного договору та згідно з вимогами чинного законодавства.
Враховуючи відсутність заяви відповідача про зменшення витрат по наданню правничої допомоги, у відповідності до вимог ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача стягнуто понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 2662,40 грн. та кошти на відшкодування його витрат по наданню правничої допомоги в сумі 16000,00 грн.
Апеляційний суд частково погоджується із наведеними в оскаржуваному рішенні суду висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Приписами ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно з приписами ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
При цьому, одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Судом першої інстанції правильно встановлено і не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі, що 16.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 3202429, згідно з яким ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надало відповідачу кредит у розмірі 15000,00 грн. (а.с. 24-27).
Пунктом 1.1 договору встановлено, що укладання цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства.
На умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2 договору).
Відповідно до п. 1.3 договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 15000,00 грн. Тип кредиту – кредит.
Згідно з п. 1.4 договору, строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору. 
Тип процентної ставки – фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання споживачем умов договору та становить:
– знижена процентна ставка 1,81 % в день від суми кредиту застосовується у межах строку надання кредиту, визначеного в п. 1.4 цього договору (без пролонгацій), якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку;
– стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови, зазначені в пп. 1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.1-4.6 цього договору; у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України.
Укладаючи цей договір, споживач підтверджує, що підставою для застосування зниженої процентної ставки, передбаченої цим договором є отримання споживачем від товариства індивідуальної знижки на стандартну процентну ставку, відповідно до програми лояльності ТОВ «АВЕНТУС Україна» для споживачів сервісу «CreditPllus» (Офіційні правила розміщені на Веб-сайті). Таке зниження стандартної процентної ставки допускається за умови, що споживачем будуть виконані умови для її застосування – повернений кредит у строк та в порядку, що передбачені цим договором. У випадку невиконання споживачем умов для застосування зниженої процентної ставки, користування кредитом для споживача стає доступним виключно на стандартних умовах – за стандартною процентною ставкою. При цьому споживач погоджується, що застосування стандартної процентної ставки не є наслідком погіршення умов користування кредитом для споживача (збільшенням процентної ставки), а є лише наслідком отримання споживачем послуги фінансового кредиту на звичайних(стандартних) умовах, що доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки.
Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту (п. 2.1 договору).
Відповідно до п. 2.4 договору, кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п. 2.1 договору.
Згідно з п. 2.5 договору, кредит вважається погашеним в день отримання товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом.
Пунктом 3.1 договору визначено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2-4.5 договору (п. 4.1 договору).
Згідно з приписами п. 4.2 договору, споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400,00 грн. (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.3 договору.
Відповідно до п. 4.3 договору, пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із вказаних нижче способів:
– перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в Особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або 
– протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку товариства info@creditplus.ua (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень товариству, що розміщений на Веб-сайті в Розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомленні номеру та дати цього договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений споживачем платіж буде розцінений товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом.
Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в Особистому кабінеті/зазначені в договорі (п. 4.4 договору).
За умовами п. 4.5 договору, у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в п. 4.3 договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою.
Вказаний порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту, сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки, воля сторін в даному випадку виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, що відповідає вимогам, встановленим ст. 207 ЦК України до письмової форми правочину (п. 4.6 договору).
Згідно з п. 9.2 договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним.
Відповідно до п. 9.8 договору, підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що:
– перед укладанням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті;
– він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», що розміщені на веб-сайті та затверджені наказом № 53-ОД від 16.01.2020, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися;
– дані, що стосуються його особи (дані паспорту, РНОКПП, ПІБ, місце проживання, інше), зазначені в преамбулі та в реквізитах сторін цього договору є актуальними, правильними та відповідають дійсності. Споживач погоджується, що наявність помилок та/або неточностей, та/або описок в таких даних, не впливають на зобов`язання споживача, передбачені цим договором;
– він погоджується, що у випадку передбаченому пп. 2 п. 5.1 договору для товариства не наступає прострочення кредитора.
Пунктом 9.12 договору визначено, що всі додатки до цього договору підписані сторонами є невід`ємною частиною договору.
У розділі 10 договору «Реквізити та підписи сторін» у графі «Споживач» містяться персональні дані ОСОБА_1 , зокрема: РНОКПП, адреса зареєстрованого місця проживання, номер телефону, адреса електронної пошти, а також електронний підпис одноразовим ідентифікатором у вигляді алфавітно-цифрової послідовності «А599595», проставлений ОСОБА_1 16.11.2020 о 00:13:50.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що договір про надання споживчого кредиту № 3202429 від 16.11.2020 укладений у спосіб визначений чинним законодавством України. Підстав вважати, що договір укладений з порушенням вимог Закону України «Про електронну комерцію» немає.
Згідно з додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 3202429 від 16.11.2020 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 узгоджено графік платежів за договором про надання споживчого кредиту та визначено дату повернення кредиту – 16.12.2020 (а.с. 40).
Відповідно до паспорту споживчого кредиту ОСОБА_1 був ознайомлений з основними умовами кредитування з урахування побажань споживача, інформацією щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядком повернення кредиту та іншими важливими правовими аспектами (а.с. 44-45).
Квитанцією до платіжної інструкції №18582-1327-140579531 засвідчено перерахування суми переказу у розмірі 15000,00 грн. 16.11.2020 (платник: ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», надавач платіжних послуг платника: ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», отримувач: ОСОБА_1 IBAN/Номер картки: НОМЕР_1 , призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ «АВЕНТУС Україна» Видача кредиту № 3202429 ОСОБА_1 ІД операції: 880020874) (зворот а.с. 50).
Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» листом № 20.1.0.0.0/7-260407/133190-БТ від 15.04.2026 повідомило, що банківська картка № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) була емітована банком на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ). Шістнадцятого листопада 2020 року дійсно було зарахування коштів у сумі 15000,00 грн. на вищезазначену картку (а.с. 105).
Факт зарахування 16.11.2020 грошової суми у розмірі 15000,00 на рахунок ОСОБА_1 також відображений і в наданій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виписці (а.с. 106).
Відповідачем не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту укладення кредитного договору, наявності у ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитним договором, а тому рішення у цій частині апеляційний суд не переглядає. 
Щодо нарахування відсотків апеляційний суд виходить з наступного. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.
Положеннями ч. 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
У постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
У постанові від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за користування кредитом, сформульованого у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (ст. 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.
Договором про надання споживчого кредиту № 3202429 від 16.11.2020 визначено, що кредит надається строком на 30 днів. 
Процедура пролонгації строку кредиту визначена у Розділі 4 вказаного договору. Так, згідно з приписами п. 4.2 договору, споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400,00 грн. (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.3 договору.
Відповідно до п. 4.3 договору, пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем.
Жодного доказового підтвердження ініціювання споживачем продовження строку користування кредитом у справі немає. ОСОБА_1 протягом строку дії кредитного договору не сплачував проценти за користування кредитом. 
У разі погодження кредитодавцем продовження строку користування кредитом, ОСОБА_1 мав би виконати вимоги п. 4.4, 4.5 договору, проте відомостей про їх виконання у справі немає. 
Отже, нарахування відсотків після 16.12.2020 є необґрунтованим. 
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягала стягненню заборгованість за відсотками за тридцять днів користування кредитом у розмірі 8550,00 грн., з урахуванням приписів п. 1.5 щодо необхідності застосування стандартної процентної ставки у зв`язку з нездійсненням ОСОБА_1 повного погашення кредитної заборгованості.
Вимог щодо нарахування відсотків у відповідності до ст. 625 ЦК України у позові не заявлено.
Суд першої інстанції на вказану обставину уваги не звернув та стягнув з відповідача відсотки, які нараховані поза межами строку кредитування. За вказаних обставин рішення суду підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутої заборгованості за відсотками з 34200,00 грн. до 8550,00 грн. та відповідно загальної суми заборгованості.
Розрахована апеляційним судом сума відсотків майже вдвічі менша ніж тіло кредиту, тож немає підстав вважати її непропорційно великою та такою, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. 
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд виходить з наступного. 
Згідно з приписами ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частина 4 ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як встановлено апеляційним судом, у межах розгляду даної цивільної справи в суді першої інстанції ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» надавалась професійна правнича допомога адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» на підставі договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 (а.с. 36-38).
Розмір ставок адвокатської винагороди/гонорару визначено у прайс-листі адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС», затвердженому Рішенням Загальних зборів № 01-12/2025 від 01.12.2025 (а.с. 41-42).
Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги № 1027 від 01.12.2025, сторони за договором № 02-07/2024 від 02.07.2024 ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та адвокатське об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» погодили надання правових (юридичних) послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , договір № 322429 (зворот а.с. 43).
Згідно з витягом з акту № 25 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025, адвокатське об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» надало ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» правові послуги у зв`язку з розглядом даної цивільної справи на загальну суму 16000,00 грн. (а.с. 43).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21); з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у ч. 3-5, 9 ст. 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20.02.2024 у справі № 910/615/14, від 26.09.2024 у справі № 910/11903/23.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами за клопотанням іншої сторони.
Отже, Велика Палата Верховного Суду послідовно сформувала та дотримується підходу, за якого клопотання іншої сторони є обов`язковою передумовою для зменшення судом витрат на правничу допомогу лише в контексті критеріїв, наведених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Натомість критерії, окреслені в ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд може застосувати і з власної ініціативи, незалежно від наявності клопотань іншої сторони.
Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач не висловлював заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, не заявляв клопотання про зменшення таких витрат.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідач безпідставно посилається на те, що представник позивача не надав детального опису наданих робіт (послуг). Такий перелік міститься у витягу з Акту про надання юридичної допомоги № 25 від 31.12.2025 (а.с. 43) та заявці на надання юридичної допомоги № 1027 від 01.12.2025 (зворот а.с. 43). Отже, відповідач мав об`єктивну можливість оцінити цей перелік та висловити щодо нього свої заперечення, проте не зробив цього.
Відсутність платіжного документа не є самостійною та достатньою підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України такі витрати підлягають розподілу за умови підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості незалежно від того, чи були вони фактично сплачені стороною, чи лише підлягають сплаті. Такий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19 та від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Оскільки позивачем підтверджено обсяг наданих послуг, їх вартість підлягала компенсації за рахунок відповідача. 
З урахуванням вищенаведеного, з відповідача на користь позивача підлягали стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують ні наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, ні обґрунтованості їх розміру.
Разом із тим, з урахуванням висновків апеляційного суду щодо безпідставності нарахування відсотків за користування кредитом поза межами строку кредитування, потрібно здійснити новий розподіл судових витрат.
Врахувавши наведене, колегія суддів уважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу та змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнутої заборгованості за відсотками та загальної суми заборгованості.
Відповідно до пп. «б» та «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, – у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З урахуванням приписів ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню:
1) судовий збір у розмірі: (2662,40 грн. х 23550,00 грн.) / 49200,00 грн. = 1274,38 грн.;
2) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі: (16000,00 грн. х 23550,00 грн.) / 49200,00 грн. = 7658,54 грн.
Оскільки апеляційна скарга задоволена частково, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі: (3194,88 грн. х 25650,00 грн.) / 49200,00 грн. = 1665,62 грн.
Керуючись ст. 367, 374, 381-384, 389, 390 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Поповою Катериною Романівною, на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2026 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості– задовольнити частково.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2026 змінити в частині визначення розміру заборгованості за нарахованими відсотками, загального розміру заборгованості за кредитним договором та розподілу судових витрат.
Викласти резолютивну частину рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2026 наступним чином:
«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (код у ЄДРПОУ 42640371, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, оф. 521) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості– задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 3202429 від 16.11.2020 у розмірі 23550 грн. 00 коп. (двадцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят грн. 00 коп.), яка складається з: 15000,00 грн. – тіло кредиту; 8550,00 грн. – нараховані відсотки. 
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» судовий збір у розмірі 1274 грн. 38 коп. (одна тисяча двісті сімдесят чотири грн. 38 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7658 грн. 54 коп. (сім тисяч шістсот п`ятдесят вісім грн. 54 коп.)».
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1665 грн. 62 коп. (одна тисяча шістсот шістдесят п`ять грн. 62 коп.).
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Д.І. Сакоян

Судді Д.С. Бредун

Л.Г. Салтан