ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року 
м. Київ
справа № 560/14682/25
адміністративне провадження № К/990/21576/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Головуючої судді - Желтобрюх І.Л., 
суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,
за участю: 
секретаря судового засідання Вітковської К.М.,
представника позивача Оніщука Є.О.,
представника відповідача Чуфищук С.Л., Цікав`юк О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівкацукор" на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року (суддя: Салюк П.І.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2026 року (судді: Сторчак В. Ю., Граб Л.С., Матохнюк Д.Б.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівкацукор" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
установив:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Шепетівкацукор" (далі - ТОВ "Шепетівкацукор", позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області (далі - ГУ ДПС у Хмельницькій області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.08.2025 року № 19583/22-01-23-06/00373391.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2026 року, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалені судами рішення як такі, що прийняті із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Підставами касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках, передбачених пунктами 3 та 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України).
В аспекті заявлених підстав касаційного оскарження скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм підпункту «г» пп. 39.2.1.1 пп. 39.2.1 п. 39.2 статті 39 Податкового кодексу України (далі - ПК України) у подібних правовідносинах, у зв`язку з чим наголошує на необхідності формування єдиної правозастосовчої практики в контексті обов`язковості застосування міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, під час вирішення питання про контрольованість операцій з нерезидентами. 
Скаржник обґрунтовує касаційну скаргу тим, що для визнання операцій контрольованими за пп. «г» пп. 39.2.1.1 ПК України необхідне обов`язкове дотримання сукупності двох умов: організаційно-правова форма нерезидента має бути включена до спеціального переліку, визначеного КМУ, а сам нерезидент не повинен сплачувати податок на прибуток (корпоративний податок). Позивач вказує, що організаційно-правова форма його контрагента - «комерційне партнерство» (Personenhandelsgesellschaft) - відсутня у переліку, затвердженому КМУ, що було повністю проігноровано судами першої та апеляційної інстанцій.
Крім того, позивач звертає увагу на помилковість висновків судів щодо природи податків, які сплачує контрагент у ФРН. Скаржник стверджує, що промисловий податок (Gewerbesteuer), який сплачує його німецький контрагент, згідно з Угодою між Україною і Федеративною Республікою Німеччина про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доход і майно та індивідуальними податковими консультаціями ДПС України, є аналогом податку на прибуток, що автоматично робить такі операції неконтрольованими. 
У частині порушення норм процесуального права скаржник зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази, а саме: довідки з податкової інспекції м. Цефен (Німеччина) від 05.03.2020 року та 05.10.2020 року, які підтверджували сплату контрагентом корпоративного податку та його статус податкового резидента. Натомість суди фактично встановили обставини лише на підставі доказів та оціночних суджень, наведених контролюючим органом в Акті перевірки.
Також скаржник наголошує на тому, що суд першої інстанції помилково відніс справу до категорії незначної складності та розглянув її у порядку спрощеного провадження. Позивач підкреслює, що справа є складною через необхідність дослідження іноземного законодавства, залучення спеціалістів-перекладачів для оцінки розбіжностей у перекладах довідок та застосування норм міжнародного права. Більше того, висновки у цій справі мають для позивача виняткове значення, оскільки створюють преюдицію для інших спорів, де він буде позбавлений можливості спростувати факт контрольованості операцій.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки вважає доводи позивачки безпідставними, а оскаржувані рішення - ухваленими із дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідач акцентує увагу на тому, що господарські операції ТОВ «Шепетівкацукор» із німецьким контрагентом «Glass & Wolff Metalltechnik» GmbH & Co. KG за 2020 звітний рік за всіма ознаками є контрольованими відповідно до вимог статті 39 ПК України. При цьому ГУ ДПС у Хмельницькій області посилається на офіційну відповідь компетентного органу Федеративної Республіки Німеччина (Центральної федеративної податкової служби), згідно з якою «Glass & Wolff Metalltechnik» GmbH & Co. KG є «податково прозорим» комерційним партнерством (Personenhandelsgesellschaft), яке за німецьким законодавством не є самостійним платником корпоративного податку.
У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги касаційної скарги у повному обсязі та просив її задовольнити, скасувавши оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій із направленням справи на новий судовий розгляд. Наводячи правову аргументацію, адвокат позивача наголосив на відсутності сформованого правового висновку Верховного Суду щодо застосування підпункту «г» підпункту 39.2.1.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України та зазначив, що для визнання господарських операцій контрольованими за цією нормою необхідна обов`язкова сукупність двох юридичних фактів - включення організаційно-правової форми нерезидента до переліку, визначеного КМУ, та фактична несплата ним податку на прибуток (корпоративного податку). 
У свою чергу, представники відповідача заперечили проти задоволення касаційної скарги та просили залишити оскаржувані судові рішення без змін як законні та обґрунтовані. Контролюючий орган зазначив, що в спірних правовідносинах наявні всі законні підстави для визнання операцій контрольованими, оскільки організаційно-правова форма контрагента позивача, - GmbH & Co. KG, включена до Переліку КМУ під назвою «командитне товариство», а сам нерезидент за офіційною відповіддю Центральної федеративної податкової служби Німеччини є «податково прозорим» утворенням, яке не сплачує корпоративний податок (Kцrperschaftsteuer) у країні своєї реєстрації. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ГУ ДПС у Хмельницькій області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Шепетівкацукор» з питань дотримання вимог пункту 39.4 статті 39 ПК України на предмет неподання звіту про контрольовані операції за 2020 рік, за результатами якої складено Акт від 16.07.2025 № 14705/22-01-23-06/00373391 (далі - акт перевірки).
Перевіркою встановлено порушення платником податків вимог підпункту 39.4.2 пункту 39.4 статті 39 ПК України в частині неподання Звіту про контрольовані операції за 2020 звітний рік та недекларування контрольованих операцій із контрагентом-нерезидентом компанією «Glass & Wolff Metalltechnik» GmbH & Co. KG (Федеративна Республіка Німеччина), здійснених протягом звітного періоду на загальну суму 11 789 075, 25 гривні.
Підставою для такого висновку податкового органу слугував, зокрема, лист ДПС України від 24.03.2025 №428/ІКО/99-00-23-01-01-07, яким надано офіційну відповідь компетентного органу Федеративної Республіки Німеччина - Центральної федеративної податкової служби (BZSt) стосовно взаємовідносин між ТОВ «Шепетівкацукор» та компанією «Glass & Wolff Metalltechnik» GmbH & Co. KG. За результатами аналізу матеріалів, отриманих від іноземного компетентного органу, було встановлено, що компанія «Glass & Wolff Metalltechnik» GmbH & Co. KG за своєю організаційно-правовою формою є комерційним партнерством (Personenhandelsgesellschaft), а не корпорацією.
Згідно з нормами німецького податкового законодавства, комерційні партнерства як самостійні суб`єкти не підлягають оподаткуванню податком на прибуток або корпоративним податком, оскільки вони є платниками виключно торгового податку. Вказане комерційне партнерство вважається «податково прозорим» утворенням, що передбачає оподаткування отриманого ним прибутку не на рівні самої компанії, а безпосередньо на рівні її партнерів чи власників, з огляду на такий правовий режим, німецька податкова служба дійшла висновку, що саме комерційне партнерство не може вважатися податковим резидентом Німеччини для цілей сплати податку на прибуток.
Не погоджуючись із висновками, викладеними в акті перевірки, ТОВ «Шепетівкацукор» 31.07.2025 року подало заперечення (реєстраційний №31/07/25-1, вхідний ГУ ДПС в області №42123/6 від 31.07.2025 року), у яких наполягало на відсутності у звітному 2020 році правових підстав для подання Звіту про контрольовані операції, категорично заперечуючи факт порушення податкового законодавства.
Свою позицію позивач обґрунтовував, зокрема, довідкою Податкової інспекції м. Цефен (ФРН) від 05.03.2020 року щодо податкового статусу контрагента «Glass & Wolff Metalltechnik» GmbH & Co. KG, а також довідкою Податкової інспекції м. Цефен від 05.10.2020 року, наданою компанією-нерезидентом, яка офіційно підтверджує статус «Glass & Wolff Metalltechnik» GmbH & Co. KG як податкового резидента Федеративної Республіки Німеччина.
За результатами розгляду таких заперечень ГУ ДПС у Хмельницькій області дійшло висновку, що наведені платником податків аргументи не спростовують встановленого перевіркою порушення, в результаті чого висновки акта перевірки залишено без змін.
На підставі викладених в акті перевірки висновків відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 14.08.2025 року №19583/22-01-23-06/00373391, яким ТОВ «Шепетівкацукор» визначено грошове зобов`язання зі сплати штрафних санкцій у розмірі 630 600 грн.
Позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням від форми «ПС» від 14.08.2025 №19583/22-01-23-06/00373391 та сумою застосованих штрафних санкцій, вважає зазначене рішення необґрунтованим і таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що господарські операції ТОВ «Шепетівкацукор» із німецьким контрагентом «Glass & Wolff Metalltechnik» GmbH & Co. KG за 2020 звітний рік за сукупністю ознак є контрольованими відповідно до вимог статті 39 ПК України. Суди попередніх інстанцій встановили, що німецька компанія має організаційно-правову форму комерційного партнерства (Personenhandelsgesellschaft), яка згідно із законодавством Федеративної Республіки Німеччина вважається «податково прозорою», що передбачає оподаткування прибутку не на рівні самого партнерства, а безпосередньо на рівні його учасників. Також, спираючись на офіційні роз`яснення компетентного органу ФРН (Центральної федеративної податкової служби), суди дійшли висновку, що зазначене комерційне партнерство не є самостійним платником корпоративного податку та не визнається податковим резидентом Німеччини для цілей його справляння. За таких обставин суди констатували виконання умови, передбаченої підпунктом «г» підпункту 39.2.1.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України, щодо здійснення операцій із нерезидентом, який не сплачує корпоративний податок у країні реєстрації.
Доводи Позивача про відсутність підстав для подання звіту, обґрунтовані посиланням на Довідку податкової інспекції м. Цефен від 05.03.2020, суди відхилили як неспроможні, оскільки вказаний документ лише підтверджує факт відсутності податкової заборгованості та сплату торговельного податку, проте не містить належних доказів сплати саме корпоративного податку (аналогу податку на прибуток підприємств в Україні) безпосередньо контрагентом. Таким чином, суди дійшли висновку про законність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки позивач був зобов`язаний подати звіт про контрольовані операції у встановлений законом строк, але не виконав цю вимогу.
Перевіряючи в межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, колегія суддів КАС ВС виходить з наступного. 
Відповідно до підпункту 39.2.1.1 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України (тут та далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контрольованими операціями є господарські операції платника податків, що можуть впливати на об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств платника податків, а саме:
а) господарські операції, що здійснюються з пов`язаними особами - нерезидентами, в тому числі у випадках, визначених підпунктом 39.2.1.5 цього підпункту;
б) зовнішньоекономічні господарські операції з продажу та/або придбання товарів та/або послуг через комісіонерів-нерезидентів;
в) господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, зареєстрованими у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 цього підпункту, або які є резидентами цих держав;
г) господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, які не сплачують податок на прибуток (корпоративний податок), у тому числі з доходів, отриманих за межами держави реєстрації таких нерезидентів, та/або не є податковими резидентами держави, в якій вони зареєстровані як юридичні особи. Перелік організаційно-правових форм таких нерезидентів в розрізі держав (територій) затверджується Кабінетом Міністрів України.
У разі внесення змін до переліку організаційно-правових форм нерезидентів у розрізі держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до цього підпункту, вони набирають чинності з 1 січня звітного року, що настає за календарним роком, у якому внесено такі зміни;
Якщо нерезидентом, організаційно-правова форма якого включена до переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту "г" цього підпункту, у звітному році сплачувався податок на прибуток (корпоративний податок), господарські операції платника податків з таким нерезидентом за відсутності критеріїв, визначених підпунктами "а" - "в" цього підпункту, визнаються неконтрольованими;
ґ) господарські операції (у тому числі внутрішньогосподарські розрахунки), що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні.
За правилами підпункту 39.2.1.7 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України господарські операції, передбачені підпунктами 39.2.1.1 (крім операцій, що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні) і 39.2.1.5 цього підпункту, визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови:
річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 150 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік;
обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.
Господарські операції, що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні, визнаються контрольованими, якщо обсяг таких господарських операцій, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.
За змістом підпунктів 39.4.1, 39.4.2 пункту 39.4 статті 39 ПК України для цілей податкового контролю за трансфертним ціноутворенням звітним періодом є календарний рік.
Платники податків, які у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов`язані подавати до 1 жовтня року, що настає за звітним, звіт про контрольовані операції та повідомлення про участь у міжнародній групі компаній.
Звіт про контрольовані операції та повідомлення про участь у міжнародній групі компаній подаються центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".
Відповідно до пункту 120.3 статті 120 ПК України неподання платником податків звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення, та/або глобальної документації з трансфертного ціноутворення (майстер-файлу), та/або звіту у розрізі країн міжнародної групи компаній, та/або повідомлення про участь у міжнародній групі компаній відповідно до вимог статті 39 цього Кодексу -тягне за собою накладення штрафу (штрафів) у розмірі:
300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у разі неподання звіту про контрольовані операції;
3 відсотків суми контрольованих операцій, щодо яких не була подана документація, визначена підпунктами 39.4.6 та 39.4.9 пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року;
300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у разі неподання глобальної документації з трансфертного ціноутворення (майстер-файлу), визначеної підпунктами 39.4.7 та 39.4.9 пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу;
1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у разі неподання звіту у розрізі країн міжнародної групи компаній;
50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у разі неподання повідомлення про участь у міжнародній групі компаній.
Сплата таких фінансових санкцій (штрафів) не звільняє платника податків від обов`язку подання звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення, та/або глобальної документації з трансфертного ціноутворення (майстер-файлу), та/або звіту у розрізі країн міжнародної групи компаній, та/або повідомлення про участь у міжнародній групі компаній.
Неподання платником податків звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення, та/або глобальної документації з трансфертного ціноутворення (майстер-файлу), та/або звіту у розрізі країн міжнародної групи компаній, та/або повідомлення про участь у міжнародній групі компаній після спливу 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати штрафу (штрафів), передбаченого цим пунктом, -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожен календарний день неподання звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення, та/або глобальної документації з трансфертного ціноутворення (майстер-файлу), та/або звіту в розрізі країн міжнародної групи компаній, та/або повідомлення про участь у міжнародній групі компаній, але не більше 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Із зазначених норм права вбачається, що платники податків, які здійснювали протягом відповідного звітного періоду господарські операції, які відповідно до підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України вважаються контрольованими, зобов`язані у встановлений законом строк подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику. При цьому, неподання або несвоєчасне подання такого звіту чи не повне відображення інформації у ньому має наслідком притягнення такого платника податків до відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в розмірі, встановленому статтею 120 ПК України.
Предметом судового контролю у цій справі є законність податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Хмельницькій області форми «ПС» від 14 серпня 2025 року № 19583/22-01-23-06/00373391 про застосування до ТОВ «Шепетівкацукор» штрафної (фінансової) санкції в розмірі 630 600,00 гривень за неподання звіту про контрольовані операції за 2020 рік.
Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, безпосередньою підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугували висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, про те, що господарські операції ТОВ «Шепетівкацукор» із компанією-нерезидентом «Glass & Wolff Metalltechnik» GmbH & Co. KG за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 були контрольованими. Внаслідок цього у позивача виник законодавчий обов`язок подати звіт про такі операції у встановлений строк, який не був ним виконаний.
З приводу правової природи господарських операцій позивача з «Glass & Wolff Metalltechnik» GmbH & Co. KG відповідач у акті перевірки від 16.07.2025 № 14705/22-01-23-06/00373391 зазначив, що вони є контрольованими відповідно до підпункту «г» підпункту 39.2.1.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України.
З огляду на це, ключовим матеріально-правовим питанням у цій справі є встановлення того, чи дійсно підпадають господарські операції позивача з німецьким контрагентом «Glass & Wolff Metalltechnik» GmbH & Co. KG під ознаки контрольованих операцій у розумінні підпункту «г» підпункту 39.2.1.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України.
Як вже було зазначено вище, підпунктом «г» підпункту 39.2.1.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України визначено, що контрольованими є господарські операції платника податків, що можуть впливати на об`єкт оподаткування податком на прибуток, які здійснюються з нерезидентами, які не сплачують податок на прибуток (корпоративний податок), у тому числі з доходів, отриманих за межами держави їх реєстрації, та/або не є податковими резидентами держави, в якій вони зареєстровані як юридичні особи. Перелік організаційно-правових форм таких нерезидентів у розрізі держав затверджується Кабінетом Міністрів України. 
Аналіз зазначеної норми свідчить, що для визнання господарських операцій контрольованими на підставі підпункту «г» підпункту 39.2.1.1 ПК України необхідна сукупність двох умов: 1) організаційно-правова форма нерезидента має бути включена до Переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України; 2) такий нерезидент безпосередньо не сплачує податок на прибуток (корпоративний податок) у країні своєї реєстрації.
Суди попередніх інстанцій, аналізуючи обставини справи на предмет наявності у даному випадку першої обов`язкової умови контрольованості операцій (включення організаційно-правової форми нерезидента до Переліку КМУ), встановили, що німецький контрагент «Glass & Wolff Metalltechnik» GmbH & Co. KG за своєю організаційно-правовою формою є комерційним партнерством (Personenhandelsgesellschaft), та констатували, що це партнерство відповідає ознакам контрольованості відповідно до підпункту «г» підпункту 39.2.1.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України.
Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність першої умови контрольованості, а також додатково наголошує на такому.
Доводи Скаржника про те, що організаційно-правова форма «комерційне партнерство» (Personenhandelsgesellschaft) відсутня у Переліку, затвердженому затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 липня 2017 року №480 (далі - Постанова КМУ №480), а тому спірні операції не можуть вважатися контрольованими, ґрунтуються на поверхневому та фрагментарному тлумаченні норм корпоративного права Федеративної Республіки Німеччина та вітчизняного податкового законодавства.
Відповідно до Переліку організаційно-правових форм нерезидентів, затвердженого Постановою КМУ №480 (в редакції Постанови КМУ № 1100, чинній на 01 січня 2020 року), у розділі «Федеративна Республіка Німеччина» прямо та недвозначно поіменовано абревіатуру «GmbH & Co. KG» під українським перекладом «командитне товариство».
Таким чином, те, що в офіційній відповіді Центральної федеративної податкової служби Німеччини (BZSt) на запит ДПС України контрагент був названий «комерційним партнерством», є лише загальною констатацією його належності до відповідного класу «прозорих» суб`єктів господарювання для цілей оподаткування у ФРН. Це загальне означення іноземного органу не спростовує і не може спростувати конкретну організаційну форму контрагента - GmbH & Co. KG, яка чітко зафіксована у контрактах, первинних документах та міжнародному комерційному реєстрі, і яка прямо охоплюється регулюванням Постанови КМУ № 480.
Відтак, оскільки організаційно-правова форма іноземного контрагента позивача - «Glass & Wolff Metalltechnik» GmbH & Co. KG - за своєю правовою суттю є командитним товариством, які прямо та недвозначно передбачено у Переліку організаційно-правових форм нерезидентів, затвердженому Постановою КМУ № 480, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що у даному випадку в повному обсязі виконується перша обов`язкова матеріально-правова умова для визнання спірних господарських операцій контрольованими, передбачена підпунктом «г» підпункту 39.2.1.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України.
Щодо другої обов`язкової умови для визнання господарських операцій контрольованими (несплати нерезидентом податку на прибуток / корпоративного податку в країні реєстрації у звітному періоді), колегія суддів зазначає наступне.
Досліджуючи матеріали справи на предмет наявності цієї умови, суди попередніх інстанцій обґрунтовано спиралися на комплексний аналіз податкового статусу іноземного контрагента позивача. 
Так, на виконання ухвали суду першої інстанції Державною податковою службою України було надано відповідь компетентного органу Федеративної Республіки Німеччина - Центральної федеративної податкової служби (Bundeszentralamt fьr Steuern - BZSt) від 24 березня 2025 року № 428/ІКО/99-00-23-01-01-07.
Згідно з офіційними роз`ясненнями німецького компетентного органу, контрагент позивача - компанія «Glass & Wolff Metalltechnik» GmbH & Co. KG - за своєю юридичною природою є комерційним партнерством (Personenhandelsgesellschaft), а не корпорацією. Відповідно до німецького податкового законодавства, зазначена організаційно-правова форма має статус «податково прозорого» утворення (transparent tax treatment). Це означає, що безпосередньо саме комерційне партнерство як окремий суб`єкт права не підлягає оподаткуванню корпоративним податком (Kцrperschaftsteuer) або прибутковим податком, а весь отриманий ним фінансовий результат (прибуток) розподіляється та підлягає оподаткуванню безпосередньо на рівні його партнерів (власників). З цієї причини комерційне партнерство «Glass & Wolff Metalltechnik» GmbH & Co. KG об`єктивно не визнається самостійним податковим резидентом Німеччини для цілей оподаткування прибутку підприємств, а докази сплати такого податку самою компанією-нерезидентом не можуть бути надані в силу відсутності у неї відповідних законодавчих зобов`язань перед німецьким бюджетом.
Оцінюючи доводи скаржника про те, що сплачуваний його контрагентом у Німеччині промислово-торговий податок (Gewerbesteuer) є повним аналогом податку на прибуток підприємств в Україні, Верховний Суд вважає за необхідне врахувати роз`яснення Міністерства фінансів України, яке у своєму офіційному листі від 07 серпня 2024 року № 44020-08-62/23298 детально розмежувало структуру німецької податкової системи, зазначивши, що відповідно до податкових законів ФРН, єдиним загальнодержавним корпоративним податком на прибуток підприємств є Kцrperschaftsteuer, який за своєю правовою суттю та базою оподаткування виступає безпосереднім і єдиним аналогом українського податку на прибуток підприємств для цілей трансфертного ціноутворення. Натомість промисловий (торговельний) податок (Gewerbesteuer) є виключно муніципальним (місцевим) податком, який стягується на рівні окремих громад (муніципалітетів) з метою оподаткування самого факту ведення комерційної діяльності на їхній території.
Даний висновок повністю узгоджується з фактичними відомостями Довідки податкової інспекції м. Цефен від 05 березня 2020 року, яка міститься в матеріалах справи у двох версіях нотаріально засвідченого перекладу. Відповідно до тексту цієї довідки та офіційного перекладу, наявного у розпорядженні контролюючого органу, компанія «Glass & Wolff Metalltechnik» GmbH & Co. KG зареєстрована як платник лише трьох конкретних податків: податку на додану вартість (Umsatzsteuer), торговельного (промислового) податку (Gewerbesteuer) та податку на заробітну плату (Lohnsteuer). Загальнодержавний корпоративний податок (Kцrperschaftsteuer) у переліку сплачуваних контрагентом податків відсутній.
З огляду на це, оскільки безпосередній контрагент позивача у 2020 звітному році не сплачував загальнодержавний корпоративний податок (Kцrperschaftsteuer) у країні своєї реєстрації, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про повне виконання другої матеріально-правової умови, передбаченої підпунктом «г» підпункту 39.2.1.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України.
При цьому колегія суддів Верховного Суду відхиляє посилання скаржника на норми Угоди між Україною і Федеративною Республікою Німеччина про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доход і майно (ратифікованої Законом України № 449/95-ВР) як на підставу для звільнення від обов`язку подання звіту.
Дійсно, відповідно до підпункту «b» пункту 3 статті 2 цієї Угоди промисловий податок (Gewerbesteuer) включено до переліку податків, на які поширюється дія міжнародного договору з метою запобігання подвійному оподаткуванню доходів резидентів. Проте правова мета укладення міжнародних угод про уникнення подвійного оподаткування полягає виключно в розмежуванні податкової юрисдикції між двома державами та недопущенні повторного стягнення податку з одного й того самого доходу суб`єкта. Такі договори жодним чином не регулюють, не змінюють і не скасовують норми внутрішнього процесуального та адміністративного права України, які визначають процедури податкового контролю, обліку платників, правила ТЦУ та обов`язки щодо подання податкової звітності.
Трансфертне ціноутворення та обов`язок звітування за контрольованими операціями є суверенними інструментами податкового контролю держави, спрямованими на запобігання розмиванню податкової бази та виведенню прибутків з-під оподаткування (BEPS) через використання іноземних «податково прозорих» або низькоподаткових структур. Сплата німецьким партнерством місцевого муніципального торговельного податку (Gewerbesteuer) за ставками та правилами конкретної німецької землі чи громади не усуває ризиків трансфертного перерозподілу прибутків на рівні загальнодержавного корпоративного податку в Україні.
Законодавець в абзаці третьому підпункту «г» підпункту 39.2.1.1 ПК України встановив чітку та однозначну умову звільнення операцій з нерезидентами ризикових організаційно-правових форм від контролю - сплату ними саме корпоративного податку (податку на прибуток). Оскільки такий податок контрагентом не сплачувався, у позивача відповідно до вимог підпункту 39.4.2 пункту 39.4 статті 39 ПК України виник безумовний обов`язок подати звіт про контрольовані операції за 2020 рік.
Верховний Суд також вважає необґрунтованими твердження заявника касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій проігнорували та не надали належної оцінки наданій ним Довідці податкової інспекції м. Цефен від 05 березня 2020 року. Як вбачається з мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій детально дослідили та всебічно оцінили цей документ у системному зв`язку з іншими матеріалами справи. При цьому суди дійшли правильного та юридично обґрунтованого висновку, що зазначена довідка у своїй суті лише констатує загальний факт відсутності у компанії «Glass & Wolff Metalltechnik» GmbH & Co. KG податкової заборгованості на конкретну дату, проте жодним чином не підтверджує сплату цим нерезидентом саме корпоративного податку (аналогу податку на прибуток підприємств в Україні). 
Посилання скаржника на висновки індивідуальних податкових консультацій (зокрема щодо тотожності промислово-торгового податку податку на прибуток), на яких представник товариства активно наголошував під час судового засідання, а також посилався у письмових процесуальних документах, колегія суддів вважає помилковими та юридично неспроможними, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні правової природи індивідуальної податкової консультації як акта правозастосування індивідуальної дії.
Так, обґрунтовуючи свою правову позицію щодо неконтрольованості спірних операцій, представник Позивача зазначав, що промислово-торговий податок (Gewerbesteuer), який сплачує німецький контрагент, відповідно до роз`яснень податкових органів, є аналогом податку на прибуток в Україні. При цьому представник скаржника посилався на загальнодоступний зміст індивідуальної податкової консультації одному із суб`єктів господарювання, оприлюдненої на офіційному веб-порталі ДПС України.
Оцінюючи зазначені аргументи, Верховний Суд виходить із системного аналізу положень статті 52 ПК України, за змістом якої правова природа індивідуальної податкової консультації визначена законом як акт правозастосування індивідуальної дії, що унеможливлює її поширення на правовідносини за участю інших платників податків. Така консультація не є джерелом права, не має загальнообов`язкового характеру та створює юридично значимі наслідки (правовий захист) права чи обов`язки виключно для того суб`єкта господарювання, який безпосередньо звернувся за її отриманням та у відносинах з яким її було видано.
Як встановлено судом та підтверджено безпосередньо представником позивача під час розгляду справи у судовому засіданні Верховного Суду, згадана податкова консультація була надана іншій юридичній особі, а її текст навіть не був долучений позивачем до матеріалів цієї справи. За таких обставин використання позивачем такої консультації, адресованої третій особі, є юридично безпідставним та не може слугувати належним доказом правомірності його поведінки або підставою для звільнення від фінансової відповідальності за неподання Звіту про контрольовані операції.
Колегія суддів також вважає цілком законним та обґрунтованим розгляд цієї справи судами попередніх інстанцій у порядку спрощеного позовного провадження. 
Відповідно до процесуальних положень статей 12, 260 та 262 Кодексу адміністративного судочинства України, характер спірних правовідносин, предмет доказування, а також склад учасників цієї справи у своїй сукупності повністю відповідали нормативно визначеним критеріям адміністративної справи незначної складності, розгляд яких не вимагає від суду обов`язкового проведення підготовчого провадження чи розгляду за правилами загального позовного провадження.
Наявність у матеріалах справи документів, складених іноземною мовою, та необхідність їхнього правового аналізу не вимагали обов`язкового залучення спеціалістів-перекладачів безпосередньо до участі у судовому процесі, оскільки обидві сторони надали суду офіційні нотаріально засвідчені їх переклади. Крім того, дійсний правовий статус, організаційно-правова форма та режим оподаткування німецького партнерства були повно, об`єктивно та всебічно з`ясовані судом першої інстанції безпосередньо на підставі офіційної відповіді компетентного органу Федеративної Республіки Німеччина, наданої у порядку міжнародного адміністративного співробітництва у сфері оподаткування.
З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду констатує законність висновків судів попередніх інстанцій про наявність у позивача обов`язку подання податкової звітності, оскільки річний дохід ТОВ «Шепетівкацукор» за 2020 звітний рік, розрахований за правилами бухгалтерського обліку, склав 219 605 000,00 гривень (що значно перевищує законодавчий поріг у 150 мільйонів гривень), а сумарний обсяг його господарських операцій із контрагентом «Glass & Wolff Metalltechnik» GmbH & Co. KG за цей же період досяг 11 789 075,25 гривні (що перевищує встановлений законом поріг у 10 мільйонів гривень). Також, ураховуючи, що контрагент позивача зареєстрований у формі, яка включена до Переліку КМУ № 480, та об`єктивно не сплачував у звітному періоді корпоративний податок чи податок на прибуток у ФРН, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного, юридично бездоганного висновку про контрольованість зазначених операцій та, як наслідок, про цілковиту правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення про застосування фінансових санкцій за неподання Звіту про контрольовані операції.
Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 
п о с т а н о в и в :
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2026 року залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівкацукор" - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх
Судді О.В. Білоус
Н.Є. Блажівська