ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2026 р. Справа № 918/581/26 

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Селівона А.О., за участю секретаря судового засідання Гуменюк О.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу
за позовом Фізичної особи-підприємця Єремейчука Віктора Васильовича
до Рівненської митниці Державної митної служби України
про стягнення коштів.

За участю представників сторін:
від позивача : Твердий Микола Кузьмович;
від відповідача: Федченко Олександр Олександрович.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Єремейчук Віктор Васильович (Позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Рівненської митниці Державної митної служби України (Відповідач) про стягнення шкоди в розмірі 792,67 долара США. Також у позовній заяві Позивач просить стягнути з Відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що неправомірними діями митний орган, який безпідставно вилучив 4,065 м.куб пиломатеріалів у Позивача та не повернув до часу звернення його з даним позовом, позбавив останнього правомірної можливості експортувати пиломатеріали та одержати від їх продажу 792,67долара США (4,065 м.куб х 195 доларів США) .
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у змішаній (паперовій та електронній) формі та призначено розгляд справи на 10.06.2026.
До суду від Відповідача 22.05.2026 надійшов відзив на позовну заяву, якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Позивач 25.05.2026, через систему "Електронний суд", подав відповідь на відзив на позовну заяву, яка надійшла до суду 26.05.2026. 
У судовому засіданні 10.06.2026 оголошено перерву у судовому засіданні до 09.07.2026.
До суду від Позивача 15.06.2026 надійшла заява, в якій викладено пояснення щодо обставин справи.
Від Позивача 08.07.2026 надійшла заява про відкладення судового засідання, в якій зазначає, що у зв`язку з необхідністю взяти участь у іншій справі, призначеній у Рівненському апеляційному суді на 10 годину 15 хвилину 09.07.2026, своєчасно прибути до господарського суду для участі у судовому засіданні у даній справі, призначеного на 10 годину 30 хвилину того ж дня, об`єктивно не може, тому просить суд перенести засідання господарського суду на інший час. 
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09.07.2026 задоволено заяву Позивача про відкладення розгляду справи, відкладено судове засідання на 21.07.2026.
Представник Позивача у судових засіданнях 10.06.2026 та 21.07.2026 підтримав позицію викладену у позовній заяві, відповіді на відзив, поясненнях та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та здійснити розподіл судових витрат.
Представники Відповідача у судових засіданнях 10.06.2026 (Курилас Владислава Василівна) та 21.07.2026 (Федченко Олександр Олександрович) підтримали позицію викладену у відзиві на позовну заяву та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що з метою декларування експорту до республіки Молдова належних Позивачу пиломатеріалів він 07.05.2025 подав на митний пост "Сарни" Рівненської митниці митну декларацію ЕК10АА№25UA204060003778U7, у графі 31 якої була зазначена інформація про товар: "Пиломатеріали обрізні, хвойних порід (сосна звичайна, Pinus silvestris L), природної вологості, гатунок ІІ, дошка обрізна довжиною 4,00м, у загальній кількості 1239 штук, обємом 33,440 м.куб, по ціні 195$ за 1 м.куб, на суму 6.520,80$".
Згідно з поданою до декларації Специфікації від 07.05.2025 №1 пиломатеріали задекларовані у таких розмірах та кількостях:
- товщина 25 мм, ширина 120 мм, довжина 4 000мм, кількість 425шт., об`єм 5,10м.куб;
- товщина 25 мм, ширина 200 мм, довжина 4 000мм, кількість 257шт., об`єм 5,14м.куб;
- товщина 30 мм, ширина 200 мм, довжина 4 000мм, кількість 125шт., об`єм 3,00м.куб;
- товщина 50 мм, ширина 200 мм, довжина 4 000мм, кількість 186шт., об`єм 7,44м.куб;
- товщина 50 мм, ширина 250 мм, довжина 4 000мм, кількість 200шт., об`єм 10,0м.куб;
- товщина 50 мм, ширина 300 мм, довжина 4 000мм, кількість 46шт., об`єм 2,76м.куб.
Під час митного огляду пиломатеріалів Відповідачем було встановлено, що серед пиломатеріалів із розмірами 50ммх250ммх4000мм(10 м.куб) виявлено 80 дощок довжиною 4060-4070мм, тобто на 6-7см довших від задекларованої їх довжини (4м), внаслідок чого визначено, що від митного контролю Позивачем, приховано пиломатеріали у кількості 80 штук, об`ємом 4,065 м.куб, а саме:
- 35 штук розмірами (50х250х4 070мм) - об`ємом 1,781 м.куб;
- 45 штук розмірами (50х250х4 060мм) - об`ємом 2,284 м.куб.
Зазначені пиломатеріали Відповідачем були визнані невідповідними вимогам ДСТУ ISO 738:2018 та предметом правопорушення, передбаченого частиною першою статті 483 Митного Кодексу України (далі - МК України), про що 08.05.2025 щодо Позивача був складений Протокол про порушення ним митних правил №0086/UA204000/2025 із зазначенням у ньому суті правопорушення, а саме: "…ФОП Єремейчук В.В.,… вчинив дії, спрямовані на переміщення товару: "пиломатеріали обрізні соснові, розмірами 50*250*4060-4070мм, в кількості 80 шт, об`ємом 4,065 м.куб через митний кордон України з приховуванням від митного контролю - з поданням митному органу як підстави для переміщення документів, які містять неправдиві відомості щодо кількості товару (його геометричних розмірів)…".
Для цілей визначення розміру штрафу, передбаченого санкцією частини першої статті 483 МК України, пиломатеріали були оцінені Рівненською митницею у сумі 28 902,15 грн., вилучені та зберігаються на митному посту "Сарни" Рівненської митниці, і експорт до республіки Молдова іншої кількості задекларованих пиломатеріалів був здійснений шляхом уточнення митної декларації з виключенням із загальної кількості вже задекларованих пиломатеріалів 80 дощок об`ємом 4,065м.куб.
Постановою Рівненського міського суду від 17.07.2025 у справі №569/13149/25 Позивач був визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 483 МК України, з притягненням його до адміністративно відповідальності у виді штрафу у сумі 14 451,07грн, що складає 50 відсотків вартості товарів, прихованих від митного контролю, без їх конфіскації.
Між тим, постановою Рівненського апеляційного міського суду від 10.12.2025 у справі №569/13149/25 постанова Рівненського міського суду була скасована із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення, позаяк апеляційним судом було встановлене перевищення фактичного об`єму пиломатеріалів по відношенню до задекларованого не у кількості 4,065 куб.м., а у кількості 0,013 куб.м., на суму 92,43 грн., у зв`язку з чим взагалі звільнив Позивача від відповідальності за порушення ним вимог частини першої статті 483 МК України, оскільки: диспозиція частини першої статті 483 МК України передбачає ознаками порушення митних правил приховування від митного контролю частини товару шляхом подання неправдивих відомостей щодо кількості товару, яка (кількість) у товаросупровідних документах визначена у штуках (1 239 шт.), у м.куб (33,440м.куб.) та у грошовому вираженні (6 520,00 долара США) і за цими показниками відповідає дійсності, а геометричні розміри пиломатеріалів не є одиницею кількості взагалі, а, отже, не створюють і неправдивих відомостей про кількість задекларованих пиломатеріалів; при цьому розрахований митним органом об`єм пиломатеріалів, як прихованих від митного контролю, у будь-якому випадку є завідомо неправомірним в частині віднесення до прихованих Позивачем від митного контролю пиломатеріалів об`ємом 4.0 м.куб., а в частині 0,065м.куб не підтверджується через неврахування Відповідачем передбаченого ДСТУ ISO 738:2018 ДСТУ допуску для перевищення довжини матеріалів до 5 см, з врахуванням якого фактичний об`єм пиломатеріалів, що перевищує задекларований складає лише 0,013 км.куб.
Таким чином, на думку Позивача, фактичні обставини справи свідчать про відсутність завдання Позивачем будь-якої шкоди суспільним інтересам. І, навпаки, неправомірними є саме дії митного органу, який безпідставно вилучив 4,065м.куб пиломатеріалів у Позивача та не повернув до цього часу, позбавивши останнього правомірної можливості експортувати їх та одержати від їх продажу 792,67 долара США (4,065м.куб х 195 доларів США).
Також Позивач посилається на те, що неправомірні дії Відповідача є наслідком порушення ним:
- передбачених статтею 8 МК України принципів законності, презумпції невинуватості, відповідальності всіх учасників відносин за свої дії;
- частини шостої статті 54, частини другої статті 325, частини п`ятої статті 338 МК України, відповідно до яких у разі відсутності встановлення факту проведення митних процедур з порушенням вимог законодавства України шкода, завдана вантажовідправнику(власнику вантажу), підлягає відшкодуванню митним органом;
- пунктів 21, 29 частини першої статті 4 МК України, відповідно до яких митна процедура - це сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог митного законодавства;
- статей 1166 та 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких для стягнення шкоди (збитків), заподіяної (них) органом влади, необхідні три умови: протиправність поведінки органу влади, збитки(шкода), причинний зв`язок між шкодою та неправомірними діями.
У свою чергу заперечуючи проти позовних вимог Відповідач посилається на те, що з метою декларування товарів, декларантом було подано митну декларацію №25UA204060003778U7 від 07.05.2025.
Відповідно до графи 31 митної декларації декларант заявив наступну інформацію про товар: "Пиломатеріали обрізні, хвойних порід (сосна звичайна, Pinus silvestris L.), вологості природня, ІІ гатунок, довжиною 4,00м: дошка обрізна розмірами(мм): 25х120 - 5,100 м.куб.; 25х200 - 5,140 м.куб.; 30х200 - 3,000 м.куб.; 50х200 - 7,440 м.куб.; 50х250 - 10,000 м.куб.; 50х300 - 2,760 м.куб.; Всього: 33,440 м.куб".
Під час митного огляду було встановлено, що пиломатеріали загальною кількістю 80 штук, розміром 50*250*4060-4070 мм. та об`ємом 4,065 м.куб. Містять ознаки невідповідності геометричних розмірів відносно до даних, що були задекларовані.
Рівненський апеляційний суд, у постанові від 10.12.2025 у справі №569/13149/25 підтвердив та погодився з тією обставиною, що митним органом встановлено невідповідність геометричного розміру пиломатеріалів - довжини 80 дощок. Тобто кожна з 35 дощок більша задекларованої на 7 см, а кожна з 45 дощок більша задекларованої на 6 см.
Вказана обставина свідчить про те, що зазначені пиломатеріали є такими, що не відповідають вимогам ДСТУ ISO 738:2018 та відомостям, заявленим Позивачем до митного оформлення вказаних товарів.
Зокрема, у розділі 4 "Граничні відхили та усихання" Національного стандарту України ДСТУ ISO 738:2018, зазначено, що допустимі відхили фактичної довжини пиломатеріалів від номінальної внаслідок неточності пиляння мають становити 50 мм та -25 мм.
Таким чином, вказана розбіжність у 6 см та 7 см у довжині дощок є невідповідністю вимогам Національного стандарту України ДСТУ ISO 738:2018.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 №8 "Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил" (зі змінами і доповненнями) визнано, що документами, які містять неправдиві дані є зокрема такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості товарів, а також їх відправника чи одержувача, держави з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, не відповідають дійсності.
Тобто, предметом порушення митних правил є матеріальні об`єкти, щодо яких заявлено недостовірні відомості.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено наявність всіх умов для притягнення Відповідача як державного органу до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, оскільки Рівненським апеляційним судом в ході розгляду обставин справи №569/13149/25 підтверджено, що всі 80 дощок містили ознаки невідповідності геометричних розмірів відносно до даних, що були задекларовані.
Тобто, пиломатеріали в кількості 80 штук з огляду на встановлений факт невідповідності геометричних розмірів до задекларованих є предметом порушення митних правил в розумінні положень МК України.
Рівненський апеляційний суд у справі №569/13149/25, врахувавши характер вчиненого Позивачем адміністративного правопорушення, фактичні обставини справи, ту обставину, що адміністративним правопорушенням, яке інкримінується Позивачу, не завдано негативних наслідків для інших осіб та держави, оскільки сума недоплачених декларантом коштів є незначною, дійшов висновку, що в даному випадку вчинене Позивачем правопорушення є малозначним, а тому він підлягає звільненню від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП )за малозначністю діяння із закриттям провадження.
Тобто у постанові Рівненського апеляційного суду від 10.12.2025 у справі № 569/13149/25, встановлено наявність у діях Позивача правопорушення, однак суд звільнив його від адміністративної відповідальності за малозначністю діяння, що, у свою чергу, спростовує доводи Позивача у даній справі щодо підтвердження вказаним судовим рішенням відсутності у його діях правопорушення та наявності неправомірних дій митного органу під час здійснення митних процедур. 
Також суд враховує, що відповідно до частини другої статті 511 МК України у разі виявлення порушень митних правил, передбачених частиною шостою статті 470, частиною третьою статті 471, статтями 472, 473, 476, частиною шостою статті 481, статтею 481-1, статтями 482-484 цього Кодексу, тимчасове вилучення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення, які підлягають конфіскації відповідно до цих статей, а також відповідних документів є обов`язковим.
Вказана норма є імперативною та не допускає двоякого трактування чи застосування цієї норми митним органом на власний розсуд.
Крім того стаття 511 МК України не передбачає та не допускає можливості дій митного органу щодо виділення, відділення, роздроблення окремих частин предмету порушення митних правил. Тобто, обов`язок з тимчасового вилучення товарів стосується товару у повному обсязі, без окремого виділення товару у розмірі перевищення геометричних розмірів цього товару.
Водночас частина дошки, яка перевищує геометричні розміри задекларованого товару не може бути виділена (відділена) як самостійний предмет без фізичного пошкодження, переробки та зміни характеристик усієї дошки, а тому не існує як окремий об`єкт. У той же час, в інакшому випадку, саме виділення частини дошки не є відокремленням існуючого товару, а є створенням нового товару шляхом переробки (обробки).
Таким чином, митний орган діяв відповідно до вимог статті 511 МК України. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від їхньої вини.
У спірних (деліктних) правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
У пункті 34 постанови від 02.10.2025 у справі №462/6940/24 Верховний Суд зазначив, що необхідною підставою для притягнення держави в особі державного органу до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.
Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.
Тобто у даному випадку дії митного органу, внаслідок яких, на думку Позивача, було завдано йому шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).
Як вже було встановлено судом Позивач не доведено наявності неправомірності дій митного органу під час здійснення митних процедур та у чому таке порушення полягало.
Також суд враховує, що тимчасове вилучення предмета порушення митних правил у порядку статті 511 МК України за своєю природою є процесуальним заходом забезпечення провадження у справі про порушення митних правил.
Водночас Позивач вказує на те, що митним органом порушено частину шосту статті 54, частину другу статті 325 та частину п`яту статті 338 МК України, однак Позивач здійснивши такі посилання не обґрунтовує у чому полягало порушення вказаних норм, з огляду на те, що у митного органу існували підстави для відмови у митному оформленні товарів за заявленою вартістю, оскільки в ході митного огляду документально встановлено факт підтвердження невідповідністі геометричного розміру пиломатеріалів задекларованому.
З огляду на викладене Позивачем не доведено неправомірності та незаконності дій митного органу щодо нього, що свідчить про відсутність елементу, що виключає відповідальність у порядку статті 1173 ЦК України з урахуванням постанови Верховного Суду від 02.10.2025 у справі №462/6940/24.
Суд також звертає увагу на те, що у протоколі про порушення митних правил від 08.05.2025 №0086/UA204000/2025, у графі "Пояснення, зауваження особи, що притягується до відповідальності", Позивач, зокрема, зазначив: "Свою вину в порушенні митних правил визнаю". Тобто Позивач сам визнав свою вину у вчиненні правопорушення, що в подальшому і було підтверджено судами у судових рішеннях у справі №569/13149/25.
Застосування статті 22 КУпАП можливе лише за умови встановлення складу адміністративного правопорушення та вини особи, оскільки малозначність не свідчить про відсутність події чи складу правопорушення, а є виключно підставою для звільнення відповідної особи від адміністративної відповідальності.
Таким чином заявлена Позивачем шкода у вигляді упущеної вигоди перебуває у причинно-наслідковому зв`язку саме з його власними неправомірними діями.
За таких обставин, негативні наслідки, на які посилається Позивач є результатом його протиправної поведінки, а не наслідком дій Відповідача, що виключає наявність підстав для покладання відповідальності за таку шкоду на Відповідача.
Вказана позиція узгоджується з актуальною судовою практикою, зокрема, у постанові від 20.01.2021 у справі №197/1330/14-ц Верховний Суд зазначив, що визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
Що ж до тверджень Позивача про неповернення митним органом лісопиломатеріалів, то суд зазначає, що, як правильно вказує Відповідач, з моменту набрання постановою Рівненського апеляційного суду від 10.12.2025 у справі №569/13149/25, у Позивача виникло право на повернення тимчасово вилученого в порядку статті 511 МК України товару (лісопиломатеріалів).
Відповідно до пункту 9.1 Порядку роботи складу митного органу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №627 "Про затвердження Порядку роботи складу митного органу" (далі – Порядок) товари, що зберігаються на складах митних органів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат митних органів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів. 
Згідно з пунктом 9.2 Порядку, зокрема, видача зі складу митниці товарів, транспортних засобів комерційного призначення особам, зазначеним у пункті 9.1 цього розділу здійснюється за умови подання на ім`я Уповноваженої особи відповідної заяви/звернення, у якій зазначаються поштова адреса та за наявності електронна адреса і контактний телефон заявника. 
Абзацом другим пункту 9.2 Порядку передбачено, що заява/звернення подається митниці не пізніше, ніж за три робочих дні до бажаної дати видачі товарів, зазначеної у заяві/зверненні. 
Відповідно до пункт 9.6 Порядку рішення про видачу товарів, транспортних засобів комерційного призначення зі складу митниці оформлюється у вигляді резолюції "Дозволено", що накладається на заяві/зверненні.
За результатами розгляду заяви/звернення заявнику в межах строку, що не перевищує строку розгляду заяви/звернення, невідкладно надається засобами телефонного (з обов`язковим письмовим підтвердженням), поштового, факсимільного чи електронного зв`язку відповідь щодо умов та порядку отримання товарів і транспортних засобів комерційного призначення зі складу митниці та зазначається адреса складу, де знаходяться товари. При цьому враховуються вимоги пункту 9.5 цього розділу.
З аналізу вказаних норм вбачається, що передумовою фактичної видачі товару зі складу митного органу є подання заяви відповідно власником майна.
У свою чергу Позивачем не надано доказів звернення до Відповідача з відповідною заявою, тобто вказаним правом Позивач не скористався і не подав заяви/звернення з проханням про видачу товару із зазначенням бажаної дати отримання, а неподання Позивачем такої заяви унеможливлює видачу товару з митного складу відповідно до положень Порядку.
Згідно з позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 19.08.2022 у справі № 160/4933/20, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися принципу публічного права, тобто діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії (приймати рішення), не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Разом з тим, реалізація особою передбаченого законом права залежить виключно від неї самої, а не від дій чи бездіяльності державного органу. Пасивна поведінка особи та нереалізація нею своїх прав не свідчить про вину Відповідача як державного органу.
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно із статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статей 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями частин першої та третьої цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з пунктами 1-3 частини першої статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено та необґрунтовано наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому вони не підлягають задоволенню.
Пунктом 2 частини першої статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене та враховуючи, що в задоволенні позову судом відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на Позивача у справі.
Враховуючи вимоги частини четвертої статті 129 ГПК України, а саме, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача, тому суд дійшов висновку, що втрати на правничу допомогу понесені Позивачем також покладаються на Позивача, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову. 
Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Єремейчука Віктора Васильовича відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 21 липня 2026 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя А.О. Селівон