ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2026 року 
м. Київ

справа № 640/22079/22
адміністративне провадження № К/990/34860/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Білак М.В., 
суддів: Дашутіна І.В., Єресько Л.О.
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дробчак Наталії Володимирівни
на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року (головуючий суддя - Лисенко В.І.)
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року (головуючий суддя - Штульман І.В., судді: Маринчак Н.Є., Черпак Ю.К.)
у справі № 640/22079/22 
за позовом ОСОБА_1 
до Бюро економічної безпеки України 
про визнання незаконними та скасування наказів.
I. РУХ СПРАВИ
1. У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бюро економічної безпеки України (далі - БЕБ), у якому просив:
- визнати незаконним та скасувати наказ Бюро економічної безпеки України від 06 жовтня 2022 року № 270 «Про внесення змін до структури центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду»;
- визнати незаконним та скасувати наказ Бюро економічної безпеки України від 11 листопада 2022 року № 525-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника керівника департаменту - керівника відділу комплектування осіб, які мають спеціальне звання Департаменту персоналу Бюро економічної безпеки України;
- стягнути з Бюро економічної безпеки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
2. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірний наказ про внесення змін до структури центрального апарату БЕБ особливого періоду та подальше звільнення є незаконним, адже у штатному розписі взагалі не відбувалося скорочення штатного розпису, а по факту відбулось формальне перейменування посад. Також позивач стверджував, що відповідачем не дотримано вимог законодавства щодо процедури звільнення з посади. Зокрема, відповідачем не було перевірено та враховано наявності у позивача переважного права на залишення на роботі, та не було запропоновано наявних вакансій за аналогічними посадами. Позивач також акцентує увагу на тому, що з наказу про звільнення позивача, неможливо встановити конкретної підстави звільнення, наявна лише вказівка на назви законів та нормативних актів, при цьому, у даному переліку відсутнє будь-яке посилання на самі норми, якими б керувався директор БЕБ, приймаючи дані накази. Відтак, у даному випадку, мало місце лише розформування колишнього департаменту зі зміною його назви, при цьому, не вбачається будь-якої ліквідації чи реорганізації державного органу зі зменшенням штату державних службовців.
3. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.
4. Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
5. Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження за скаргою позивача. 
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6.  ОСОБА_1 відповідно до Наказу Бюро економічної безпеки України від 20 червня 2022 року №l84-к призначений на посаду заступника керівника департаменту керівника відділу комплектування осіб, які мають спеціальне звання Департаменту персоналу Бюро економічної безпеки України, без конкурсного відбору з 21 червня 2022 року до дня призначення на цю посаду переможця конкурсного відбору, але на строк не більше 12 (дванадцяти) місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису у розмірі 40 800 грн, зі збереженням раніше присвоєного 5 рангу державного службовця та встановленням випробування строком шість місяців.
7. 06 жовтня 2022 року наказом Бюро економічної безпеки України № 270 «Про внесення змін до структури центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду» директор Бюро наказав:
1. Ліквідувати в структурі центрального апарату Бюро економічної безпеки України Департамент персоналу чисельністю 28 штатних одиниць;
2. Утворити в структурі центрального апарату Бюро економічної безпеки України Управління персоналу чисельністю 23 штатні одиниці у складі:
- керівник Управління персоналу - 1 штатна одиниця;
- відділ проходження служби особами, які мають спеціальні звання, - 8 штатних одиниць;
- відділ проходження державної служби - 7 штатних одиниць;
- відділ організації підбору кадрів та професійного навчання - 7 штатних одиниць.
3. Збільшити чисельність Управління міжнародного співробітництва на 5 штатних одиниць, а саме:
- Відділ протоколу та міжнародної взаємодії Директора - на 3 штатні одиниці;
- Відділ багатостороннього співробітництва та міжнародних угод - на 2 штатні одиниці.
4. Затвердити зміни до структури Бюро економічної безпеки України особливого періоду, затвердженої наказом Бюро економічної безпеки України від 15.06.2022 №109 (зі змінами), що додаються.
5. Фінансовому управлінню внести зміни до Штатного розпису центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду на 2022 рік, затвердженого наказом Бюро економічної безпеки України від 15 червня 2022 року №110 (зі змінами).
6. Департаменту персоналу після введення в дію змін до Штатного розпису центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду здійснити організаційні заходи відповідно до законодавства.
8. На підставі вказаного вище наказу директором БЕБ винесено наказ від 06 жовтня 2022 року № 273 «Про введення в дію Переліку змін у Штатному розписі центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду на 2022 рік», яким встановлено введення в дію з 06 жовтня 2022 року Перелік змін у Штатному розписі центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду на 2022 рік, затвердженого Директором Бюро економічної безпеки України 15 червня 2022 року та введеним в дію з 15 червня 2022 року зі змінами, затвердженими наказом Бюро економічної безпеки України від 12 липня 2022 року №140 «Про введення в дію переліку змін у Штатному розписі центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду на 2022 рік». 
9. Відповідно до листа БЕБ від 14 жовтня 2022 року № 1/13/0/12993-22 ОСОБА_1 попереджено про ліквідацію посади, яку він обіймає.
10. Наказом БЕБ від 11 листопада 2022 року № 525-к ОСОБА_1 звільнено з 14 листопада 2022 року із посади заступника керівника департаменту - керівника відділу комплектування осіб, які мають спеціальне звання Департаменту персоналу Бюро економічної безпеки України, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) на підставі Наказів Бюро економічної безпеки України від 06 жовтня 2022 року № 270 «Про внесення змін до структури центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду», від 06 жовтня 2022 року № 273 «Про введення в дію Переліку змін у Штатному розписі центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду на 2022 рік», лист погодження Міністра Кабінету Міністрів України, персональне попередження про наступне звільнення від 14 жовтня 2022 року № 1/13/0/12993-22-22 з відміткою про ознайомлення та отримання попередження 14 жовтня 2022 року.
11. Не погоджуючись із вказаними наказами, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
12. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про законність спірних наказів. Зазначили, що пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби у випадку скорочення посади державної служби є правом, а не обов`язком органу призначення, процедура звільнення має регулюватися законодавством, чинним на момент вчинення відповідної дії, питання доцільності і правомірності зміни структури та штатного розпису є правом роботодавця, а до спірних правовідносин повинні застосовуватися насамперед норми Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII), а не положення Закону № 889-VIII. Окрім того, нормативно встановлена заборона переведення на інші посади державної служби осіб, призначених на посаду відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 389-VIII, унеможливлює покладання на БЕБ України обов`язку з пропонування ОСОБА_1 вакантних посад при звільненні його у зв`язку із скороченням посади державної служби.
V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
13. Касаційне провадження за скаргою позивача відкрито на підстав пункту 3, 4 частини четвертої статі 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
14. У касаційній скарзі вказано про відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо звільнення у період дії воєнного стану відповідно до частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» в поєднанні з статтею 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» без пропонування державному службовцю інших вакантних посад.
15. В порушення норм процесуального права, заявник посилається на пункту 4 частини четвертої статті 328 та частину другу статті 353 КАС України, зазначаючи, що судами не встановлено усі фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, порушено приписи статті 74 КАС України та помилково застосовано до спірних правовідносин положення Закону України «Про державну службу» у редакції, яка діяла до виникнення спірних правовідносин, а саме до 2021 року.
16. БЕБ подало відзив на касаційну скаргу позивача, в якому просило оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення. У відзиві зазначено, що зважаючи на те, що судами попередніх інстанцій по суті справи вирішено спір правильно, тому застосування норми Закону № 889-VIII в іншій редакції не впливає на суть вирішення спору. Вказане порушення не призвело до неправильного вирішення спору, дії БЕБ щодо видачі наказу про звільнення позивача було прийнято з урахуванням норм Закону № 389-VIII, які передбачають заборону переведення державного службовця на іншу посаду державної служби, тому іншого рішення ніж звільнення скаржника з посади державної служби , враховуючи обставини, БЕБ було позбавлено.
17.  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 320/13326/23 Верховний Суд зробив правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII із урахуванням статті 10 Закону № 389-VIII, який необхідно застосувати до спірних правовідносин.
18. БЕБ також подало додаткові пояснення у справі, в яких зазначило, що правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 320/13326/23, про який зазначає скаржник у касаційній скарзі, не може бути застосований у цій справі, оскільки правовідносини, що виникли у вказаній справі не є подібними до спірних.
19. Відповідач надав додаткові пояснення у справі, в яких просив врахувати правові висновки, сформовані Верховним Судом у постановах від 16 квітня 2025 року у справі № 640/22081/22 та від 23 квітня 2025 року у справі № 320/282/23, оскільки у вказаних справах сформовані висновки у аналогічних до спірних правовідносинах, де позивачами виступають колишні працівники БЕБ, відповідачем - БЕБ, а спірні правовідносини виникли щодо неможливості переведення державних службовців, призначених без конкурсного відбору в період дії воєнного стану у порядку. Передбаченому частиною п`ятою статті 10 Закону № 389-VIII.
VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
20. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.
21. Спірні правовідносини виникли щодо звільнення позивача за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури/штатного розпису державного органу відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII.
22. Приймаючи оскаржувані рішення, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про дотримання відповідачем процедури звільнення та правомірності звільнення позивача.
23. Верховний Суд погоджується із цим висновком з огляду на таке.
24. Варто зауважити, що касаційне провадження у цій справі відкрито, зокрема, з підстав формування Верховним Судом правового висновку щодо звільнення у період дії воєнного стану відповідно до частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII в поєднанні з статтею 10 Закону № 389-VIII без пропонування державному службовцю інших вакантних посад.
25. На час розгляду цієї справи судом касаційної інстанції Верховним Судом вже сформований правовий висновок щодо застосування вищенаведених правових норм у постановах від 16 квітня 2025 року у справі № 640/22081/22 та від 23 квітня 2025 року у справі № 320/12821/23, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
26. За обставинами цієї справи суб`єкт призначення під час попередження позивача про подальше його звільнення не виконав приписи частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII в частині пропонування державному службовцю іншої рівнозначної посади державної служби, з огляду на положення частини п`ятої статті 10 Закону № 389-VIII.
27. Отже, спірним у цій справі є питання правомірності звільнення позивача, якого призначено на посаду державної служби у період дії воєнного стану без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, та звільнено без пропонування іншої рівнозначної посади державної служби.
28. Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
29. Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
30. Відповідно до статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX (далі - Закон № 2136-IX) цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
31. На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.
32. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.
33. З аналізу наведеної правової норми висновується, що у період дії воєнного стану стаття 43 Конституції України, в якій передбачено гарантування громадянам захист від незаконного звільнення, обмежено Законом № 2136-IX. Разом з цим не застосовуються, зокрема, норми законодавства про працю, законів України "Про державну службу", що регулюють діяльність державних службовців у частині відносин, врегульованих цим Законом.
34. Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану" від 12 травня 2022 року № 2259-IX (далі - Закон № 2259-IX) частину п`ятою статті 10 Закону № 389-VIII викладено в такій редакції: "У період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.
Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.
Дія цієї частини не застосовується при призначенні на посади державної служби, за якими спеціальним законом встановлено порядок виконання обов`язків у разі відсутності керівника державного органу (у тому числі у разі припинення його повноважень чи звільнення з посади), крім випадків, якщо встановлений спеціальним законом порядок неможливо застосувати через відсутність осіб, на яких може бути покладено виконання обов`язків керівника державного органу."
35. Отже, зміни до частини п`ятої статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", внесені Законом № 2259-IX, встановлюють, що посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.
36. Відтак, Законом № 2259-IX встановлено заборону щодо переведення посадових осіб місцевого самоврядування, які були призначені без конкурсів в період дії воєнного стану, на іншу посаду в органі місцевого самоврядування і під час дії воєнного стану і після його завершення чи скасування.
37. У справі ж, що розглядається, спірні правовідносини пов`язані з дотриманням процедури звільнення і зумовлених цим гарантій у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок змін структури та штатного розпису БЕБ України, які, на думку позивача, відбулись без скорочення чисельності та штату державних службовців, тобто, іншими словами, передбачених Законом № 889-VIII гарантій у випадку звільнення державного службовця на підставі пункту 1 частини першої статті 87 цього Закону.
38. Повертаючись до обставин цієї справи, ОСОБА_1 відповідно до наказу БЕБ України від 20 червня 2022 року № l84-к призначений на посаду заступника керівника департаменту керівника відділу комплектування осіб, які мають спеціальне звання Департаменту персоналу Бюро економічної безпеки України, без конкурсного відбору з 21 червня 2022 року до дня призначення на цю посаду переможця конкурсного відбору, але на строк не більше 12 (дванадцяти) місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису у розмірі 40 800 грн, зі збереженням раніше присвоєного 5 рангу державного службовця та встановленням випробування строком шість місяців.
39. Наведене свідчить, що позивача призначено на посаду державної служби відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону № 389-VIII, тобто у період дії воєнного стану без конкурсного відбору.
40. Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом БЕБ України від 06 жовтня 2022 року № 270 внесено зміни до структури центрального апарату БЕБ України особливого періоду, внаслідок чого ліквідовано в структурі центрального апарату БЕБ України Департамент персоналу чисельністю 28 штатних одиниць, утворивши в структурі центрального апарату БЕБ України Управління персоналу чисельністю 23 штатні одиниці.
41. На підставі вказаного наказу листом БЕБ України від 14 жовтня 2022 року № 1/13/0/12993-22 ОСОБА_1 попереджено про ліквідацію посади, яку він обіймає.
42. В подальшому, наказом БЕБ України від 11 листопада 2022 року № 525-к ОСОБА_1 звільнено з 14 листопада 2022 року із займаної ним посади заступника керівника департаменту - керівника відділу комплектування осіб, які мають спеціальне звання Департаменту персоналу Бюро економічної безпеки України, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII.
43. При цьому БЕБ України не запропонував позивачу жодної посади, пояснюючи це тим, що державні службовці призначені на посаду відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону № 389-VIII, тобто у період дії воєнного стану без конкурсного відбору, не можуть бути переведені на інші посади державної служби.
44. Отже, спірні правовідносин склалися з приводу правомірності звільнення позивача за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури/штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIIІ.
45. При цьому, позивач обіймав посаду державної служби за строковим призначенням на умовах, визначених статтею 10 Закону № 389-VIII.
46.  Так, приписами частини п`ятої статті 10 Закону № 389-VIII обумовлено, що у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.
Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.
47. З аналізу наведених правових норм висновується, що державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, які призначені на посаду у період дії воєнного стану без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.
48. Так, державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
49. За приписами частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
50. Варто зазначити, що в умовах дії воєнного стану ця процедура не змінилася, принаймні в тому, що звільнення з названої підстави передбачає пропонування посад (якщо є посади, які можна пропонувати під час дії попередження про наступне звільнення). Тут варто нагадати також про положення частини першої статті 41 Закону № 889-VIII, за змістом якої державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті) без обов`язкового проведення конкурсу за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення.
51. Подібний висновок Верховний Суд уже викладав у постановах від 13 березня 2025 року у справі № 320/13326/23, від 27 березня 2025 року у справі № 440/12540/23, де попри нетотожний суб`єктний склад, водночас підставою звільнення в обох випадках є пункт 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII.
52. При цьому Верховний Суд у зазначених постановах також указував на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 160/1643/23.
53. Водночас варто зауважити, що у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року № 160/1643/23 викладено лише узагальнене тлумачення застосування норм Закону № 389-VIII, проте не надано висновку щодо застосування Закону № 889-VIII у взаємозв`язку із Законом № 389-VIII, а саме в частині порядку припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII.
54. У додаткових поясненнях позивач вказує на необхідність застосувати до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі № 320/13326/23.
55. Так, у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що із введенням воєнного стану зазначена процедура в частині пропонування посад не змінилася. Іншими словами, правила про те, що в описаній ситуації відповідний орган (суб`єкт) має право не пропонувати посади, а це безумовно погіршувало б становище працівника, Закон не містить, водночас «відсутність можливості», про яку вказує відповідач, це обставина, яка підлягає доказуванню в кожному конкретному випадку і її наявність не може презюмуватися повсюдно (в усіх без винятку випадках) в зв`язку із самим лише фактом уведення воєнного стану і, тим більше, як наслідок застосування іншої правової норми з нормативно-правового акту, що не врегульовує відповідних процедур.
56. Крім цього, особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону № 389-VIII визначає Закон № 2136-IX (частина перша статті 1 Закону № 2136-IX).
57. Згідно з частиною третьої статті 1 Закону № 2136-IX у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.
58. У цьому контексті Верховний Суд зауважив, що Закон № 2136-IX не містить положень, які б передбачали, що встановлені частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII гарантії підлягають обмеженню і не застосовуються у період дії воєнного стану.
59. Щодо застосування до спірних правовідносин висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 320/13326/23, варто вказати на таке.
60. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц роз`яснила, що висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
61. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків у кожній конкретній справі.
62. Так, у справі № 320/13326/23, на яку вказує скаржник, суттєвими обставинами, що вплинули на ухвалення Верховним Судом рішення на користь позивача були процедурні порушення зі сторони державного органу під час реалізації процедури скорочення посади позивача, а саме, строк попередження був меншим за законодавчо встановлений 30-денний термін. Всупереч вимогам частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII роботодавець не дотримався 30-денного строку від моменту попередження про наступне звільнення, звільнивши працівника раніше. При цьому скорочення чисельності та штату державних службовців не відбулось.
63. Такі процедурні порушення не можна віднести до незначних, що безумовно свідчать про протиправність звільнення працівника із займаної посади.
64. У справі ж, що розглядається, відсутні порушення 30-денного строку попередження, передбаченого частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII. Крім того, ОСОБА_1 попереджено про внесення змін до структури центрального апарату БЕБ України особливого періоду, внаслідок чого ліквідовано в структурі центрального апарату БЕБ України Департамент персоналу чисельністю 28 штатних одиниць, та скорочення посади, яку позивач обіймає, утворивши в структурі центрального апарату БЕБ України Управління персоналу чисельністю 23 штатні одиниці відповідно до наказу БЕБ України від 06 жовтня 2022 року № 270.
65. Наведене свідчить, що у структурі центрального апарату БЕБ України чисельність працівників зменшена на 5 штатних одиниць.
66. Водночас 14 жовтня 2022 року позивача повідомлено про скорочення посади заступника керівника департаменту - керівника відділу комплектування осіб, які мають спеціальне звання Департаменту персоналу Бюро економічної безпеки України, яку він обіймає, та звільнено з 14 листопада 2022 року із займаної посади відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII.
67. Наведене не може свідчити про повну релевантність справ.
68.  Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 753/9240/18, при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.
69. Отже, суд не може вдаватися до переоцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників, водночас у випадку, який склався, відбулись зміни у структурі центрального апарату БЕБ України шляхом ліквідації Департаменту персоналу чисельністю 28 штатних одиниць та утворення Управління персоналу чисельністю 23 штатні одиниці, при цьому збільшено чисельність Управління міжнародного співробітництва на 5 штатних одиниць.
70. У доводах касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що зміни у структурі центрального апарату БЕБ України відбулись без скорочення чисельності та штату державних службовців. При цьому позивачу не запропоновано рівнозначну посаду та не враховано переважне право на залишення на роботі.
71. Варто зауважити, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини виникли у період дії воєнного стану, тому процедура звільнення державного службовця у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення як на момент ознайомлення позивача із попередженням про наступне вивільнення, так і на момент видання оскаржуваного наказу врегульована нормами Закону № 889-VIII (у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законами № 117-IX та № 440-IX), що виключає застосування до спірних правовідносин приписи та гарантії, передбачені КЗпП України.
72. Як уже зазначалось, у період дії воєнного стану особи в силу частини п`ятої статті 10 Закону № 389-VIII призначаються, зокрема, на посади державної служби без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом. Водночас цією ж нормою права законодавець обмежив можливість переведення державних службовців на інші посади державної служби, якщо такі службовці були призначені без конкурсного відбору в період дії воєнного стану, що у випадку, який склався у цій справі, і застосовно до позивача, з огляду на її призначення без конкурсного відбору.
73. Враховуючи, що законодавство містить чітку заборону переведення працівників призначених без конкурсного відбору на інші посади державної служби, тому вивчення переважних прав таких працівників нівелюється прямою забороною вказаного вище закону про неможливість переведення.
74. Наведене пояснюється також тим, що під час призначення на посаду державної служби без конкурсного відбору, позивач повинен враховувати умови, визначені частиною п`ятої статті 10 Закону № 389-VIII, на яких він прийнятий на роботу, адже після відновлення конкурсних процедур на посади державної служби у нього виникає обов`язок проходження такого конкурсу для подальшого залишення на посаді, а відтак позивач не може мати переважного права на залишення на роботі серед інших працівників, які призначені на посади за результатами конкурсних процедур до початку запровадження воєнного стану.
75. Водночас, незважаючи на відсутність можливості переведення працівника в силу частини п`ятої статті 10 Закону № 389-VIII, роботодавець після звільнення працівника може його призначити на іншу посаду із застосуванням цієї ж норми права.
76. Варто зазначити, що нормами Законів № 2136-IX та № 389-VIII визначено особливості організації трудових відносин в умовах воєнного стану і їхні норми є спеціальними у цей період. У Прикінцевих положеннях Закону № 389-VIII (статті 28) передбачено, що нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Отже, у разі виникнення суперечностей норм цього Закону нормам іншого, застосуванню підлягають норми саме Закону № 389-VIII.
77. За такого правового врегулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного наказу про звільнення позивача.
78. Також Верховний Суд зазначає, що процесуальні порушення, про які вказує скаржник, не підтвердились під час розгляду справи.
79. З огляду на викладене, Верховний Суд констатує, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
80. Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.
81. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
82. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 345, 350, 355, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дробчак Наталії Володимирівни залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року у справі № 640/22079/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
М.В. Білак
І.В. Дашутін 
Л.О. Єресько,
Судді Верховного Суду