Справа № 493/130/26 
Провадження № 2/493/420/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року    м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Волошина І.С., 
секретар судового засідання Доскоч А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Служба у справах дітей Балтської міської ради Подільського району Одеської області про встановлення факту перебування на утриманні дітей,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Балтського районного суду Одеської області з заявою в якій просить встановити факт перебування на утриманні дітей. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що він одружився 06.09.2022 року з відповідачкою, ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є неповнолітніми дітьми, його дружини ОСОБА_2 , які фактично проживають разом з ним та перебувають на матеріальному утриманні позивача. До укладення шлюбу з відповідачкою, під час перебування у цивільному шлюбу у них народився спільний син: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після офіційного укладення шлюбу з відповідачкою, ОСОБА_2 , позивач прийняв дітей своєї дружини: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічний батько яких помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . З часу укладення шлюбу, 06.09.2022 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мешкають однією сім`єю разом ним та з сином позивача: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та з цих підстав всі троє дітей перебувають на утриманні у позивача. При цьому відповідачка постійно перебуває дома та займається вихованням малолітнього сина - ОСОБА_5 . Починаючи з 06.09.2022 року і по теперішній час позивач приймає безпосередню участь у вихованні неповнолітніх пасинка та падчерки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які разом з його сином ОСОБА_5 перебувають на повному фінансовому утриманні у Позивача і той свідомо виконує батьківські обов`язки щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , включаючи утримання дітей, захист їх прав, здоров`я та фізичний розвиток. Позивач вважає, що проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з його спільним сином ОСОБА_5 і є доказом перебування їх на повному фінансовому утримання.
Позивач з 18 жовтня 2025 року є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , а тому встановлення факту утримання трьох неповнолітніх дітей необхідне позивачу з метою реалізації його права на звільнення за сімейними обставинами на підставі підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, тобто встановлення факту утримання дітей пасинка та падчерки віком до 18 років має для позивача юридичне значення, оскільки породжує для нього право на звільнення з військової служби.
Для підтвердження наявності таких підстав вимагається офіційний документ, що підтверджує факт перебування дітей на утриманні заявника, яким у даному випадку може бути лише відповідне судове рішення, тому він звернувся до суду і просить встановити даний факт.
18.02.2026 року ухвалою Балтського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі.
09.09.2026 року від представника позивача адвоката Гайдай О.В. надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі позивача та представника позивача, в якому він також просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання, однак в судове засідання не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки.
Представник відповідача - військової частини НОМЕР_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, однак представник відповідача в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки.
Представник третьої особи Служба у справах дітей Балтської міської ради Подільського району Одеської областібув належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, однак в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Судом встановлено, що 06.09.2022 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , яке видане 06.09.2022 року Балтським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 172.
За час проживання в цивільному шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .
Також встановлено, що ОСОБА_2 має двох неповнолітніх дітей,: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які народилися під час проживання в цивільному шлюбі з ОСОБА_8 . 
ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , яке видане 26.12.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Балтського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 426, де батьками зазначені ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .
ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , яке видане 15.11.2014 року ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , актовий запис № 394, де батьками зазначені ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .
Із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , яке видане 22.11.2017 року Балтським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вбачається, що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .
До матеріалів справи долучено нотаріально завірену заяву матері дітей, відповідно до якої вона зазначає, що у зв`язку з реєстрацією шлюбу та проживанням однією сім`єю у ОСОБА_1 виник обов`язок утримувати її неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .
Згідно довідку Балтської міської ради Одеської області №148 від 04.10.2025 року, вбачається, що позивач проживає разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за однією адресою по АДРЕСА_1 та перебувають його на повному матеріальному утриманні.
Частиною першою статті 293 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у бразі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
При цьому, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав (для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення); чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення (для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови); встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і діє на даний час.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно із статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини першої статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
У статті 51 Конституції України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частинами першою-третьою статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі та перекладені на іншу особу (частина перша статті 14, частина перша статті 15 Сімейного кодексу України).
Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
Водночас, у частині четвертій статті 15 Сімейного кодексу України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Відповідно до статей 180, 181СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
З цього слідує, що підставою встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини особою, яка не має з нею кровного споріднення (як заявник у цій справі), є доведеність існування обставин, в силу яких обсяг прав матері або біологічного батька дитини обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до положень статті 260 Сімейного кодексу України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
У постанові Верховного Суду від 14.12.2023 року по справі № 160/11228/23 вказано, що особа, перебуваючи у шлюбі з громадянкою, має право на участь у вихованні її дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.
Вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної дитини матері, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю.
Згідно із статтею 268 Сімейного кодексу України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Суд може звільнити вітчима, мачуху від обов`язку по утриманню падчерки, пасинка або обмежити його певним строком, зокрема у разі: 1) нетривалого проживання з їхнім матір`ю, батьком; 2) негідної поведінки у шлюбних відносинах матері, батька дитини.
Таким чином, обов`язок вітчима утримувати дитину, яка з ним проживає, настає за умов, якщо у такої дитини/дітей не має матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання та вітчим може надавати матеріальну допомогу.
Аналіз положень законодавства свідчить, що обов`язок вічима щодо утримання дітей, з якими він проживає, не є безумовним.
З матеріалів справи слідує, що в неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є мати ОСОБА_2 , які виховуються у сім`я, та яка відповідно до положень законодавства має обов`язок утримувати дітей. Інших доказів, які підтверджують її загальний майновий стан, матеріали справи не містять. Крім того, і заявником до заяви не додано доказів, які б свідчили, що саме він утримує неповнолітніх дітей.
За положеннями чинного законодавства в заявника відсутній правовий обов`язок утримувати неповнолітніх дітей дружини. Утримання цих дітей здійснюється заявником добровільно.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року в справі № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25) вказано, що:
За сімейним законодавством України зв`язок утримання з відповідними правовими наслідками має системний характер.
Отримання заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не може бути безумовною підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні.
Отже, на підтвердження (спростування) перебування фізичної особи на утриманні закон вимагає надання відповідних доказів (наприклад, довідки про склад сім`ї, спільне проживання або утримання, медичні документи, виписки з банківських рахунків, довідки про доходи, чеки, квитанції, договори про оплату комунальних, навчальних, медичних послуг, показання свідків, фото/відеоматеріали, листування (особистого або ділового характеру), які зумовлюють дослідження судом обставин приватного життя утриманця та особи, яка надавала утримання.
Проаналізувавши викладене, судом встановлено, що заявник перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 , має право на участь у вихованні її дітей від попереднього шлюбу, при цьому обов`язок щодо їх утримання у нього (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. З досліджених доказів, вбачається, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , факт утримання яких просить встановити заявник, мають матір ОСОБА_2 , заявником не доведено суду наявність передумов, визначених статтею 268 СК України, на підставі яких в нього, як вітчима, виник би обов`язок щодо утримання дітей дружини, так як мати дітей є працездатною, доказів того, що остання не працює та не отримує доходи, у тому числі у вигляді соціальної допомоги від держави, суду не надано. Також суду не надано даних щодо розміру отриманих доходів заявника у відповідний період, що не дозволяє встановити, чи дійсно заявник має фактичну можливість надавати матеріальну допомогу дітям, тобто утримувати їх. Наданий суду акт проживання підтверджує лише факт спільного проживання заявника з дружиною та її дітьми, проте не свідчить про утримання останнім дітей.
Суду не було надано доказів того, що у заявника як у вітчима виник обов`язок утримувати неповнолітніх дітей його дружини від попереднього цивільного першого шлюбу. Надання ж матеріального утримання чужій дитині добровільно (навіть в разі доведення такого факту) не означає, що дитина перебуває на утриманні особи в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Виходячи з аналізу вищевказаних норм та обставин суд зазначає, що заявник як вітчим та за згодою матері дитини може добровільно брати участь у вихованні чи навіть утриманні дитини своєї дружини, проте це не породжує юридичного обов`язку щодо утримання заявником цієї дитини.
Так законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може звільнитися з військової служби без позбавлення іншого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків та ін.
Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.
У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України.
Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом.
Отже, за наявності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях.
У зв`язку із зазначеним, суд приходить до переконання про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки факт, який просить встановити заявник не породжує юридичних наслідків, тобто від його встановлення особисті права ОСОБА_1 як особи, яка може бути, у тому числі, призвана (мобілізована) на військову службу під час мобілізації, або звільнена з військової служби. не зміняться, а не припиняться.
Позивач у позові зазначає, що йому було відмовлено в отриманні відстрочки від призову за мобілізацією на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» оскільки не надані документи що зазначені у Додатку №5. В пункті 3 частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» серед інших документів значиться - рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного (за наявності), інші документи, на підставі яких у військовозобов`язаного виник обов`язок утримувати падчерку.
Так, відповідно до статті 23 Закону № 2232-XII, підставою для відстрочки від призову під час мобілізації є, зокрема, встановлення факту самостійно виховання та утримання дитину за рішенням суду.
Окрім того, необхідність надання саме «рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини» передбачена і в Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560.
Тобто під час розгляду справи суд зобов`язаний залучити до участі в справі всіх заінтересованих осіб, якими є орган опіки та піклування, мати дитини та встановити, чи здійснює утримання дитини мати дитини чи інша особа, з урахуванням того, що саме окреме провадження наділяє суд можливістю активної участі щодо встановлення обставин.
Як зазначалося вище, сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.
Зважаючи на це, заява про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітньої дитини у цій справі фактично пред`явлений особою, яка є військовослужбовцем.
Крім того, суд звертає увагу і на те, що у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі №139/122/14-ц вказано, що: «під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право».
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження перебування на утриманні неповнолітніх дітей необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав матері дітей обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
Разом з тим, слід відзначити, що СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини.
Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.
Окрім того, суд, оцінюючи доводи і докази, на які посилається заявник, враховує те, що у справі відсутній висновок органу опіки та піклування щодо підтвердження факту перебування неповнолітніх дітей на утриманні позивача.
Таким чином, суд, оцінивши надані позивачем докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, вважає недоведеним факт перебування на утриманні позивача неповнолітніх дітей, а тому заява не підлягає задоволенню
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15, 121, 180, 181, 260, 268 СК України, статтями 258, 259, 268, 273, 293, 315, 317, 319, 354, 355 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Служба у справах дітей Балтської міської ради Подільського району Одеської області про встановлення факту перебування на утриманні дітей.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складено 11.09.2026 року.

СУДДЯ