ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

17 серпня 2026 року | м. Ужгород | № 260/2331/26
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , яким просить суд:
- визнати протиправною дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. «г» п.3 ч.5 та ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби військовослужбовця, лейтенанта військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 , відповідно до пп. «г» п.3 ч.5 та ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те що, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , присвоєно військове звання - лейтенант та обіймає посаду командира роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем.
В зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за своїм батьком, особою з інвалідністю ІІ групи, позивач подав рапорт до військової частини НОМЕР_2 від 02.03.2026 року про звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Командир військової частини НОМЕР_2 в порядку підпорядкування надіслав до військової частини НОМЕР_1 клопотання від 24.03.2026р. №1464/4270 про звільнення лейтенанта з військової служби у запас на підставі пп "г" п.3 ч.5 та ч.12 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу".
01.04.2026 року військова частина НОМЕР_1 надала повідомлення, в якому зазначено, що клопотання від 24.03.2026 року №1464/4270 щодо звільнення з військової служби лейтенанта ОСОБА_1 залишено без реалізації у зв`язку наявністю особи першого ступеня споріднення, яка має можливість здійснювати постійний догляд за одним із батьків, який є особою з інвалідністю ІІ групи.
Позивач окремо зазначив, що рідний брат з січня 2022 року на постійній основі проживає на території Чеської Республіки на законних підставах, офіційно працевлаштований та здійснює трудову діяльність, утримує неповнолітнього сина 2022 р.н., є є громадянином Чеської Республіки, відтак не має можливості повернутися в Україну за здійснювати постійний догляд за батьком.
Крім того до рапорту позивачем були долучені відповідні документи, які підтверджують те, що позивачем вже здійснюється постійний догляд за батьком, батько нотаріальною заявою визначив саме позивача по справі, як особу яка має доглядати за ним, а відтак вважає дії військової чистини щодо відмови у звільненні з військової служби незаконними, які порушують конституційні права та інші нормативно правові акти, у зв`язку із чим позивач змушений звернутися до суду.

Представником Військовою частиною НОМЕР_1 до суду було подано відзив на позовну заяву, зі змісту якого, відповідач вимоги позивача не визнає повністю і вважає такі безпідставними та необґрунтованими.
Вважає, що командир військової частини НОМЕР_1 не мав права підписувати наказ про звільнення позивача, оскільки це б призвело б до порушення фінансової та кадрової дисципліни, а також могло бути кваліфіковане як перевищення службових повноважень.

Згідно зі ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
ОСОБА_1 1987 р.н. перебуває на військовій службі на посаді командира роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_2 . Присвоєне звання - лейтенант.
03 березня 2026 року подав рапорт командуванню військової частини про звільнення з військової служби відповідно до пп. «г» п.3 ч.5 та ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи.
До рапотру було додано ряд документів, а саме свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , витяг з рішення екстреної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №109/26/57/В, яким встановлено, що ОСОБА_2 1960р.н., батько позивача, є особою з інвалідністю ІІ групи терміном до 01.01.2028 року, а також висновок ЛКК №18/143 від 13.02.2026 року, відповідно до якого ОСОБА_3 , мама позивача, є особою, яка потребує постійного медикаментозного лікування та сторонньої допомоги. 
16 березня 2026 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , на запит командира Військової частини НОМЕР_2 від 03.03.2026 року №1464/3043, складено та видано Акт перевірки сімейного стану військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_1 №394. 
В акті перевірки сімейного стану військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 зазначено, що ОСОБА_2 1960р.н., батько позивача, є особою з інвалідністю ІІ групи (основний діагноз - злоякісне новоутворення передміхурової залози та потребує стороннього догляду), ОСОБА_4 1964 р.н. мати військовослужбовця, потребує постійного медикаментозного лікування та сторонньої допомоги, ОСОБА_5 1985р.н., брат військовослужбовця, знятий з реєстраційного обліку (офіційна відповідь з ЦНАП), виїхав за кордон в 2022р. та проживає АДРЕСА_1 . (а.с. 11)
Однак незважаючи на наведене зроблено висновок, що саме ОСОБА_5 1985 р.н. мешканець АДРЕСА_2 , має здійснювати догляд за батьком особою з інвалідністю ІІ групи, мешканцем с.Плав`я Мукачівського району Закарпатської області.
На підставі наданих документів командир військової частини НОМЕР_2 в порядку підпорядкування надіслав до військової частини НОМЕР_1 клопотання від 24.03.2026р. №1464/4270 про звільнення лейтенанта ОСОБА_1 з військової служби у запас на підставі пп.»г» п.3 ч.5 та ч.12 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу». 
01 квітня 2026 року військова частина НОМЕР_1 надала повідомлення, в якому зазначено, що клопотання від 24.03.2026 року №1464/4270 щодо звільнення з військової служби лейтенанта ОСОБА_1 залишено без реалізації у зв`язку з тим, що службові матеріали не погоджені помічником командира з правової роботи - начальником юридичної служби в/ч НОМЕР_1 , а саме: встановлено наявність особи першого ступеня споріднення, яка має можливість здійснювати постійний догляд за одним із батьків, що є особою з інвалідністю ІІ групи.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача, вважає відмову протиправною та за захистом своїх прав звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі правові положення.
Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває до теперішнього часу.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII.
Згідно з частинами першою-третьою, шостою статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Видом військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до частини третьої цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII, а у частині четвертій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).
Відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
В свою чергу, абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Згідно з частиною 7 статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153/2008).
Пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
- підстави звільнення з військової служби;
- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170.
Так, при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи:
- документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);
- один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
- один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою згідно з наказом Мінсоцполітики від 21 вересня 2015 року № 946;
- висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, про потребу в постійному догляді.
Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина як здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Так, у справі, що розглядається, ОСОБА_1 , який проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , звернувся до безпосереднього командира з рапортом про звільнення його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 (через сімейні обставини або інші поважні причини), абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, яка є особою з інвалідністю ІI групи.
До рапорту про звільнення позивач додав документи, що підтверджують наявність інвалідності у його батька ОСОБА_6 групи, а також висновок ЛКК №18/143 від 13.02.2026 року, відповідно до якого ОСОБА_3 , мама позивача, є особою, яка потребує постійного медикаментозного лікування та сторонньої допомоги. 
Згідно з висновком про наявність порушення функцій організму через які особа не може самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду №26 від 26.02.2026,  ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.
Рішенням лікарсько-консультативної комісії №26/1 від 26.02.2026 підтверджується можливість ОСОБА_1 надавати сторонній догляд.
Мама позивача, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є особою, яка потребує постійного медикаментозного лікування та сторонньої допомоги, що підтверджується випискою з протоколу ЛКК №18/143 від 13.02.2026 року. 
Відповідачем не заперечується те, що батько позивача є особою з інвалідністю ІІ групи, яка потребує постійного стороннього догляду, проте за наслідками розгляду рапорту відмовлено позивачу у звільненні, оскільки встановлено наявність особи першого ступеня споріднення, рідного брата позивача ОСОБА_5 1985р.н. який прожиає в м. Прага.
В матеріалах справи наявна нотаріально завірена заява з перекладом брата позивача, ОСОБА_5 , відповідно до якої встановлено, що з 30 січня 2022 року на постійній основі проживає в Республіці Чехії, на даний час перебуває на території Чеської Республіки на законних підставах, офіційно працевлаштований та здійснює трудову діяльність, а на його утриманні перебуває син, 2022 р.н., який народився в Чеській Республіці, є громадянином Чеської Республіки, перебуває на його повному утриманні та потребує батьківського догляду.
Окремо повідомив, що не має можливості повернутися в Україну та здійснювати постійний догляд за батьком - ОСОБА_7 1960р.н.
Крім того, нотаріальною заявою від 12.03.2026, ОСОБА_2 1960р.н. вказує, що потребує постійного стороннього догляду з боку сина ОСОБА_1 , оскільки інших близьких родичів, які б могли здійснювати постійний догляд за ним на території України немає.
Аналізуючи зміст абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII Верховний Суд у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 виснував, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:
-відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
-інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж юридичної наявності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини 20 статті 26 Закону №2122-IX.
Верховний Суд у постанові від 07.05.2025 у справі № 420/30227/24 також наголосив на важливості визначення потенційних обов`язків щодо здійснення постійного догляду за особами, що потребують сторонньої допомоги, яка переважно покладається на членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення.
Верховний Суд у постанові від 29.04.2026 у справі №520/14746/25 акцентує увагу, що відповідно до підпункту 26 пункту 5 Додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, одним із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення чи другого ступеня споріднення є акт перевірки сімейного стану військовослужбовця.
Підпунктом 14.1.263 пункту 14.1 статті 263 Податкового кодексу України визначено, що членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені. Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений у статті 51 Конституції України.
Відповідно до вимог статті 172 Сімейного кодексу України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.
Згідно зі статтею 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (стаття 203 Сімейного кодексу України).
Водночас проживання за кордоном брата позивача з 2022 року об`єктивно створюють умови, за яких він не має можливості для постійного догляду за батьком, який за своїм змістом є безперервним, тривалим та систематичним процесом, що вимагає щоденного перебування з особою, яка цього потребує.
Таким чином, брат позивача 1985р.н., який проживає за кордоном, об`єктивно не має можливості здійснювати постійний догляд за своїм батьком ОСОБА_7 1960, що є фактичним підтвердженням відсутності іншої особи, спроможної забезпечити необхідний догляд, окрім позивача.
Підсумовуючи вище наведене, за наявності фактичних підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я), відповідач, оцінюючи надані документи, діяв не добросовісно.
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивач надав належні та допустимі докази, які підтверджують відсутність інших членів сім`ї, які фактично можуть здійснювати постійний догляд за його батьком.
За таких обставин висновок відповідача про ненадання позивачем документів, які підтверджують відсутність інших членів сім`ї, здатних здійснювати догляд, є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи і правовій позиції Верховного Суду.
За встановлених у цій справі обставин, суд вважає, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача буде визнання протиправною відмови військової частини НОМЕР_1 у звільненні позивача з військової служби за сімейними обставинами, передбаченими абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю II групи, а також зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, передбаченими абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком, який є особою з інвалідністю II групи та відсутністю у нього інших членів сім`ї першого і другого ступеня споріднення.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі наведеного та керуючись .ст.73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, - 
В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні позивача з військової служби за сімейними обставинами, передбаченими абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, передбаченими абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком, який є особою з інвалідністю II групи та відсутністю у нього інших членів сім`ї першого і другого ступеня споріднення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя | П.П.Микуляк