ЄУН 174/425/26
н/п 2/174/701/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
15 вересня 2026 року м.Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі: 
головуючого - судді Данилюк Т.М.,
за участю секретаря - Килинчук Л.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 
У С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі ТОВ «Таліон Плюс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 14.06.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 334677232, у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав від товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 40 000,00 грн, з кінцевою датою повернення кредиту визначеною у п. 7. - 14.07.2030. Договір діє до кінця визначеного строку, або його дострокового виконання чи розірвання, а позичальник користується кредитними коштами на умовах визначених п. 8.3, 8.7.2 Договору. При цьому, дисконтний період визначений в п.3.1 договору це лише період з загального строку кредитування, під час якого позичальник має додаткові можливості (отримання нових траншів, часткове погашення боргу). Після його закінчення, за відсутності продовження з боку позичальника, договір діє до кінця визначеного строку, або його дострокового виконання чи розірвання, а позичальник користується кредитними коштами на умовах визначених п. 8.3, 8.7.2 договору. Після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно. Таким чином, договір чітко визначає 5-річний термін своєї дії та право кредитодавця нараховувати проценти протягом усього цього терміну, зокрема після закінчення дисконтного періоду на умовах фіксованої базової щоденної ставки в розмірі - 0,98.
Відповідач добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків власноручно заповнив заявку на отримання кредитних коштів з використанням мережі Інтернет, в своєму особистому кабінеті на сайті Товариства, зазначивши свої персональні дані, в тому числі: паспортні дані, дані про електронну пошту та абонентський номер, реквізити банківської картки, на рахунок якої бажав отримати кредит та ін.
Грошові кошти були перераховані товариством на банківську карту № НОМЕР_1 , яка була вказана відповідачем при укладанні договору. 
Проценти нараховувалися на фактичний залишок заборгованості позичальника за кожний день користування кредитом, відповідно до встановленої договором процентної ставки. Процентна ставка визначена договором як фіксована та застосовується з розрахунку 365 днів у році.
В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання по поверненню кредиту товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було достроково розірвано договір шляхом направлення відповідачу відповідного повідомлення.
16.09.2025 товариство відступило право вимоги за договором до ТОВ «Таліон Плюс» за Договором Факторингу № МВ-ТП/53.
Загальна сума заборгованості за кредитним договором заявлена до стягнення позивачем в позовній заяві становить - 56 176,29 грн, з них: заборгованість по кредиту - 17 642,28 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 36 134,01 грн; заборгованість по комісії за надання кредиту (в разі наявності) - 2 400,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати.
Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 03.08.2026 цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Данилюк Т.М., розгляд справи проводився в порядку в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.
В судове засідання представник позивача не з`явилася, про дату, місце та час його проведення повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без участі представника позивача та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.66).
Відповідач ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнала частково, а саме в частині стягнення залишку тіла кредиту у розмірі 17 642,28 грн. Проти нарахування щоденних процентів у розмірі 36 134,01 грн заперечує та вважає що вони нараховані поза межами строку договору, крім того вважає, що не підлягає стягненню нарахована комісія у розмірі 2 400,00 грн, як така, що суперечить положенням ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн, розгляд справи просила здійснювати без її участі (а.с.118-119). 
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 14.06.2025 відповідачем була надана заявка на отримання грошових коштів в кредит (а.с.11 зворот) та між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії № 334677232, який підписаний електронним підписом останньої, згідно якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалось надати ОСОБА_1 кредит у формі кредитної лінії у сумі 40 000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту, відповідно до умов зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Кожен окремий транш за договором надається позичальнику шляхом ініціювання переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника використовуючи реквізити платіжної карти 4441-11ХХ-ХХХХ-2557 (а.с.13-19), а також відповідач електронним підписом підписала паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору № 334677232 від 14.06.2025 (а.с.12).
Факт перерахування коштів ОСОБА_1 14.06.2025 в сумі 40 000,00 грн, підтверджується листом щодо здійснення переказу грошових коштів наданим ТОВ «ПрофітГід», яке в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-757 від 06.09.2023 здійснило переказ коштів на рахунок отримувача НОМЕР_2 (а.с.26 зворот), інформацією наданою АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду та випискою за договором за період 14.06.2025-14.06.2025 (а.с.61, 63).
Позивачем надані до суду Правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.20-21), Порядок укладення фінансовою компанією договорів у вигляді електронного документа, що підписується сторонами при наданні споживчих послуг (а.с.22-26).
Розмір заборгованості по кредитному зобов`язанню, підтверджено розрахунками заборгованості за кредитним договором № 334677232 від 14.06.2025 (а.с.10 зворот-11) 
Позивачем за місцем реєстрації відповідача направлялась досудова вимога щодо дострокового стягнення заборгованості (а.с.27 зворот).
16.09.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено договір факторингу № МВ-ТП/53, згідно з яким клієнт зобов`язується відступити фактору право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, серед яких вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 334677232 від 14.06.2025, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах визначених цим договором (а.с.28-29, 29 зворот - 30). 
Відповідно до копій платіжних інструкцій, ТОВ «Таліон Плюс» здійснило плату за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № МВ-ТП/53 від 16.09.2025, ТОВ ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.31 зворот).
Доказів на спростування вказаних обставин відповідачем не надано.
Згідно платіжної інструкції № 777 від 17.03.2026, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 662, 40 грн (а.с.9 зворот).
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. 
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною, друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму згідно ст.625 цього Кодексу.
Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Згідно ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений в електронній формі, а тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Згідно п.п.5, 7 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 14.06.2025, відповідно до укладеного в електронній формі між нею та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договору кредитної лінії № 334677232, отримала кредит у розмірі 40 000,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Свої зобов`язання належним чином не виконувала, не вносила платежі у строки і розмірах, встановлених договором, чим істотно порушила його умови, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 56 176,29 грн, з них: заборгованість по кредиту - 17 642,28 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 36 134,01 грн; заборгованість по комісії за надання кредиту (в разі наявності) - 2 400,00 грн, ці обставини відповідачем не спростовані, тому позов підлягає задоволенню, а вказана заборгованість - стягненню з відповідача на користь позивача - ТОВ «Таліон Плюс», яке згідно договору факторингу № МВ-ТП/53 від 16.09.2025 прийняло належні кредиторові права грошової вимоги до ОСОБА_1 .
Суд розцінює критично доводи відповідача про те, що позивачем нараховані відсотки поза межами строку договору, так як дане твердження спростовується наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором, з якого вбачається, що нарахування процентів первісним кредитором здійснювалось з 14.06.2025 до 16.09.2025 (день відступлення права вимоги позивачеві), в свою чергу позивачем нараховувались відсотки з 16.09.2025 по 08.02.2026, тобто в межах строку кредитування, який визначено в п.11.1 Договору та становить п`ять років з моменту його підписання.
Щодо заперечень відповідача проти стягнення з неї комісії за надання кредиту, суд виходить з наступного.
10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення ч.ч.1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку (іншої фінансової установи) встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі N 496/3134/19.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 (провадження №61-4202сво22).
Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст.1, ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
В свою чергу, п.8.5 договору кредитної лінії № 334677232 від 14.06.2025, передбачена сплата комісії за надання кредиту в розмірі 2 400,00 грн. Своїм підписом на договорі відповідач підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії, штрафів, розуміє та зобов`язується їх виконувати, а тому суд вважає, що стягнення комісії з відповідача в розмірі 2 400,00 грн є правомірним та відповідає умовам договору та закону.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Аналізуючи норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд у справі 686/28627/18 від 27.07.2022 дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.
З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Таліон Плюс» та Адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій» 02.12.2024 укладено договір про надання правової допомоги №5 (а.с.33-35), в Акті прийому-передачі наданих послуг від 12.03.2026 зафіксовано обсяг робіт та послуг, наданих адвокатським об`єднанням та їх вартість (а.с.35 зв.), яку позивачем сплачено відповідно до платіжної інструкції № 250 від 12.03.2026 (а.с.36).
Вказані обставини дають суду підстави для висновку, що поза розумним сумнівом доведено факт понесення позивачем витрат на правову допомогу та їх розмір, який відповідає критеріям, як реальності наданих позивачу адвокатських послуг, так і розумної необхідності таких витрат, тобто вимогам ч.4 ст.137 ЦПК України, а відтак понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 5 000,00 грн, як такі що відповідають складності справи, є об`єктивними та справедливими.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2 662,40 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі ст.ст.525, 526, 610-612, 615, 625, 651, 1049, 1050, 1054 ЦК України та ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», керуючись ст.ст.12, 81, 128, 133, 141, 178, 247, 263-265, 268, 274, 277-279 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (код ЄДРПОУ 39700642, місцезнаходження юридичної особи: 14017, м.Чернігів, вул.Жабинського, буд.13) заборгованість за кредитним договором № 334677232 від 14.06.2025 у розмірі 56 176,29 грн (п`ятдесят шість тисяч сто сімдесят шість гривень 29 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» 2 662,40 грн судових витрат у виді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий - суддя підпис  Т.М.Данилюк