Справа № 510/465/26
Провадження № 2/510/1803/26

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.08.2026 р.    Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;
- за участю секретаря Лабановой С.І.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,- 

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу за їх відсутності. 
Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, просив про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.
В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту позивача ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ; копія паспорту відповідачки ОСОБА_2 ; копія довідки Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 26.02.2026р. про склад сім`ї ОСОБА_1 на день його смерті; копія технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 ; копія державного акту на право власності на земельну ділянки площею 0,2282 га.; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,2282 га. від 01.02.2018р.; копія звіту від 09.03.2026р. про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку та присадибної земельної ділянки; копія державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,3201 га. серії ЯМ № 215283; копія державного акту на право власності на земельну ділянку площею 3,28 га. серії ЯА № 275080; копія постанови нотаріусу про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.03.2026р.; копія свідоцтва про укладання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про одруження ОСОБА_4 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 ; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею від 01.02.2018р.;  копія спадкової справи відкрита після смерті ОСОБА_4 .
Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача – ОСОБА_4 . 
За життя йому належало: 
житловий будинок із надвірними спорудами АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.02.2018р.;
присадибна земельна ділянка, на підставі державного акту на право на земельну ділянку;
земельна ділянка площею 0,3201 га, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 215283;
земельна ділянка площею 3,28 га, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 275080.
Так, на випадок смерті ОСОБА_4 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями за законом першої черги після його смерті є сторони по справі: позивач – син ОСОБА_1 , відповідач – донька ОСОБА_3 та відповідач – дружина ОСОБА_2 .
У встановлений законодавством 6-ти місячний строк, позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, позивач прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини, позивач проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , про що свідчить довідка виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 26.02.2026р. Таким чином, він прийняв спадщину та не заявив про відмову від неї. Відповідачі у встановлений законодавством строк звернулись до нотаріуса із заявами про відмову від спадщини, за зверненням відповідачів була відкрита спадкова справа № 60/2026. 
Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, однак йому в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Після смерті ОСОБА_4 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого батька і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. 
Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. 
Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). 
Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 
Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Після смерті ОСОБА_4 позивач прийняв спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини, як спадкоємець першої черги. Відповідачі у встановлений законодавством строк звернулись до нотаріусу із заявами про відмову від спадщини та не заперечують проти того, щоб вказане майно оформив позивач на своє ім`я. 
Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки в наданих державному нотаріусу для огляду необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого батька були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, що стало підставою для прийняття рішення про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, про що винесено вмотивовану постанову від 12.03.2026р., у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду із позовом для захисту своїх невизнаних прав.
У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України.
З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.
Керуючись ст.ст.12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1217, 1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України, суд 

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на:
житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1 ;
земельну ділянку площею 0,2282 га, кадастровий номер 5124182400:02:001:0219, розташовану по АДРЕСА_1 , призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); 
земельну ділянку площею 0,3201 га, кадастровий номер 5124182400:01:001:0224, розташовану на території Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, призначену для ведення особистого селянського господарства;
земельну ділянку загальною площею 3,28 га, кадастрові номери 5124182400:01:004:0616, 5124182400:01:002:0358, 5124182400:01:003:0732, розташовану на території Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Вячеслав ДУДНИК