ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2026 | м. Дніпро | Справа № 904/3554/26
Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г., розглянувши матеріали 
за позовом Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» м. Кривий Ріг 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «В.В.А» м. Кривий Ріг 
про стягнення неустойки у розмірі 47308грн80коп, процентів за користування коштами у розмірі 42295грн05коп. 

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «В.В.А» про стягнення неустойки у розмірі 47308грн80коп, процентів за користування коштами у розмірі 42295грн05коп. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на порушення відповідачем умов договору постави від 18.02.2021 №159 щодо своєчасної поставки товару по специфікаціям №37 та №45. 
Позивач повідомив, що за: 
1) специфікацією №37: 
- перерахував відповідачу попередню оплату у розмірі 190680грн (50% від вартості товару) платіжною інструкцією від 14.08.2024 №4500044123 на підставі пункту 5 специфікації №37 та рахунку відповідача від 07.08.2024 №74. Враховуючи пункт 4 специфікації №37, поставка товару мала бути здійснена у строк до 12.11.2024. Листом від 14.11.2024 №14/11-2 відповідач повідомив, що поставка товару планується 22.11.2024.
- перерахував відповідачу попередню оплату у розмірі 190680грн (50% від вартості товару) платіжною інструкцією від 19.11.2024 №4500048846. Поставка товару мала бути здійснена у строк до 24.11.2024. Листом від 21.11.2024 №21/11-1 відповідач повідомив, що поставка товару планується 25.11.2024; 
- згідно з видатковою накладною від 06.05.2025 №26 виконана поставка товару на суму 190680грн; згідно з видатковою накладною від 12.05.2025 №29 виконана поставка товару на суму 190680грн; 
2) специфікацією №45: 
- перерахував відповідачу попередню оплату у розмірі 105000грн (50% від вартості товару) платіжною інструкцією від 17.12.2024 №4500070841 на підставі пункту 7 специфікації №45 та рахунку відповідача №115 від 12.12.2024. Враховуючи пункт 5 специфікації №45, поставка товару мала бути здійснена у строк до 16.04.2025. Листом від 10.04.2025 №1004-1 відповідач повідомив, що товар готовий до відвантаження 16.04.2024;
- перерахував відповідачу попередню оплату у розмірі 105000грн (50% від вартості товару) платіжною інструкцією від 15.04.2025 №4500031799 (50% від вартості товару). Листом від 21.04.2025 №2104-1 відповідач повідомив, що поставка товару перенесена на травень 2025 року; 
- згідно з видатковою накладною від 06.05.2025 №27 виконана поставка товару на суму 105000грн; згідно з видатковою накладною від 12.05.2025 №30 виконана поставка товару на суму 105000грн. 
На підставі пунктів 7.3, 7.6 договору за порушення строків поставки товару позивач нарахував та заявив до стягнення: 
1) неустойку у розмірі 8% від вартості непоставленого вчасно товару: 
- за специфікацією №37 у розмірі 30508грн80коп; 
- за специфікацією №45 у розмірі 16800грн; 
2) проценти у розмірі 15% річних за користування коштами позивача, отриманими відповідачем в рахунок попередньої оплати, з дня попередньої оплати до дня фактичної поставки товару: 
- за специфікацією №37 у розмірі 34831грн75коп. за період 14.08.2024 - 11.05.2025;
- за специфікацією №45 у розмірі 7463грн30коп. за період 17.12.2024 - 11.05.2025. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2026 суд прийняв позов до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами справи. 
Суд запропонував відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду відзив на позов відповідно до вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду.
Суд попередив відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України. 
Згідно з довідкою Господарського суду Дніпропетровської області ухвала суду від 16.06.2026 доставлена до електронного кабінету відповідача 16.06.2026 18:29.
З огляду на положення частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 16.06.2026 вважається врученою відповідачу 17.06.2026. Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву на позовну заяву є 02.07.2026.
На адресу суду 18.06.2026 надійшов сформований в системі «Електронний суд» відзив відповідача від 18.06.2026 про незгоду з позовними вимогами. 
На думку відповідача, позивач залишив поза увагою те, що 
-відповідач виконав свої договірні зобов`язання у повному обсязі, поставивши весь погоджений сторонами товар;
-поставлений товар був прийнятий позивачем без будь-яких зауважень щодо його кількості, якості, комплектності чи відповідності умовам договору;
-до моменту повного виконання договору позивач не заявляв вимог про його розірвання, не відмовлявся від прийняття товару, не вимагав повернення попередньої оплати та не повідомляв про застосування передбачених договором санкцій;
-відповідач завчасно повідомляв позивача про перенесення строків поставки з причин, які об`єктивно впливали на строки виготовлення продукції, при цьому позивач жодних заперечень щодо зазначених повідомлень не висловлював та продовжив виконання договору;
-матеріали позову не містять належних доказів того, що незначне порушення строків поставки спричинило позивачу будь-які реальні майнові втрати або інші негативні наслідки.
Відповідач зазначив, що позивач не довів наявності збитків, їх розміру, причинного зв`язку між строками поставки та будь-якими негативними наслідками для своєї господарської діяльності. Отримавши повідомлення про перенесення строків поставки, позивач свідомо не вчиняв жодних дій, спрямованих на припинення або зміну договірних відносин.
Відповідач також вказав, що заявляючи одночасно вимоги про стягнення штрафу та процентів за користування коштами, позивач не навів належного правового обґрунтування можливості їх одночасного застосування саме за встановлених обставин цієї справи. 
Відповідач просив застосувати положення статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України та зменшити розмір штрафних санкцій до мінімального, справедливого та співмірного розміру, у разі якщо суд дійде висновку про наявність правових підстав для застосування до відповідача цивільно-правової відповідальності.
На адресу суду 23.06.2026 надійшла сформована в системі «Електронний суд» відповідь позивача від 23.06.2026 на відзив. 
Позивач вказав, що відсутність вимоги позивача про розірвання договору, відсутність відмови від прийняття товару та відсутність вимоги про повернення попередньої оплати не впливають на право позивача застосувати до відповідача відповідальність, узгоджену сторонами в договорі. 
Позивач послався на пункт 3.4 договору та вказав, що відповідач має право здійснити поставку обладнання в інші строки виключно на підставі попередньої згоди позивача в письмовій формі. Відповідач фактично в односторонньому порядку змінив умови договору в частині строків поставки. У повідомленнях відповідач не навів обставини виникнення форс-мажорних обставин, які б вплинули на неможливість виконання погоджених сторонами умов договору. Посилання в листах виключно на непланові ремонти обладнання не може вважатися поважною причиною для невиконання договору. Технічний стан обладнання, яке використовує відповідач у своїй діяльності, не має впливати на взяті ним договірні зобов`язання.
Позивач стверджував, що відсутність заперечень проти листів про перенесення строків поставки не є свідченням згоди позивача із діями відповідача. Висловлення заперечень проти повідомлень відповідача не є обов`язком позивача. 
Позивач зазначив, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Збитки є окремим видом відповідальності порушника зобов`язання.
Позивач вказав, що сплата боржником неустойки та процентів за користування чужими грошовими коштами визначена нормами Цивільного кодексу України та договором. Неустойка та проценти за користування чужими грошовими коштами мають різну правову природу. Чинне законодавство України не передбачає неможливість застосування одночасно неустойки та процентів за користування чужими грошовими коштами.
Позивач пояснив, що заявлені суми неустойки та процентів за користування чужими грошовими коштами відповідають принципам справедливості та розумності. Ці суми є пропорційними до суми порушеного відповідачем зобов`язання та негативних наслідків, що настали для позивача внаслідок порушення відповідачем договірного зобов`язання.
Позивач зазначив, що саме дії відповідача з перенесення строків поставки не відповідали принципу добросовісності, оскільки здійснені відповідачем без належно обґрунтованих підстав, всупереч договору і законодавства України та без урахування інтересів позивача.
На адресу суду 24.06.2026 надійшли сформовані у системі «Електронний суд» заперечення відповідача від 23.06.2026 на відповідь позивача. 
Відповідач пояснив, що предметом заперечень є не сам факт прострочення, а правові наслідки такого прострочення з урахуванням усіх обставин виконання договору, поведінки сторін, принципів добросовісності, справедливості та розумності, а також критеріїв співмірності цивільно-правової відповідальності.
Відповідач зазначив, що зміст надісланих позивачу листів свідчить про те, що відповідач - не приховував виникнення обставин, які впливали на строки виготовлення обладнання; своєчасно повідомляв позивача про фактичний стан виконання договору; інформував про орієнтовні строки завершення виробництва та поставки; не відмовлявся від виконання договору; продовжував вживати заходів для належного виконання своїх договірних обов`язків.
Відповідач вказав, що звернення позивача після завершення виконання договору із вимогою про стягнення максимально можливого розміру договірних санкцій без будь-якої оцінки власної поведінки суперечить принципу добросовісності та не узгоджується із стандартами справедливого здійснення цивільних прав.
Відповідач зазначив, що твердження позивача про нібито значний негативний вплив прострочення поставки залишаються припущеннями та не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки наведені твердження не підтверджені належним та допустимим доказом.
Відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; у разі часткового задоволення позову - застосувати положення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та зменшити розмір заявленої неустойки до справедливого та співмірного рівня з урахуванням усіх встановлених судом обставин справи.
Дослідивши матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд установив таке.
Між Приватним акціонерним товариством «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі – покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «В.В.А» (далі – постачальник) укладений договір від 18.02.2021 №159 (далі – договір від 18.02.2021). 
Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 договору від 18.02.2021 постачальник зобов`язався передати, а покупець – прийняти й оплатити обладнання згідно специфікацій до договору (далі – обладнання) на умовах, передбачених договором. 
Кількість, номенклатура обладнання зазначаються у специфікаціях до договору, які є його невід`ємною частиною (далі –специфікації). 
Пунктами 3.1-3.6 договору від 18.02.2021 передбачено, що поставка обладнання здійснюється видами транспорту, зазначеними у специфікаціях. 
Постачальник зобов`язувався здійснити поставку обладнання на умовах постачання, зазначених у специфікаціях, відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року. 
Строки постачання обладнання зазначаються у специфікаціях. 
Постачальник має право здійснити поставку обладнання в інші строки виключно на підставі попередньої згоди покупця в письмовій формі. 
Постачальник зобов`язаний повідомити покупця про заплановану дату постачання обладнання не пізніше ніж 5 календарних днів до дати постачання.
Право власності на обладнання і ризик випадкового знищення або пошкодження обладнання переходить від постачальника до покупця з дати постачання обладнання. 
Згідно з пунктом 4.1 договору від 18.02.2021 постачання обладнання здійснюється за цінами, що визначені відповідно до умов постачання, зазначені у специфікаціях і включають усі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші витрати постачальника, пов`язані з постачанням обладнання.
Пунктами 5.1-5.4 договору від 18.02.2021 встановлено, що оплата покупцем обладнання здійснюється в національній валюті України шляхом переказу коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі.
Оплата за поставлене обладнання здійснюватиметься у строк, зазначений у специфікаціях.
Датою оплати обладнання вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.
Покупець має право здійснити оплату обладнання до настання терміну оплати.
Пунктом 6.1 договору від 18.02.2021 встановлено, що приймання обладнання за кількістю здійснюється відповідно до вимог Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу від 15.06.1965 №П-6 зі змінами та доповненнями, а також відповідно до вимог ТУ і ДСТУ для цього виду обладнання.
Відповідно до пункту 6.3 договору від 18.02.2021 постачальник зобов`язаний надати покупцеві до початку приймання обладнання оригінали таких документів: рахунок на оплату обладнання; транспортні та/або супровідні документи; гарантійний талон, інструкція, сертифікат якості (або лист про не сертифікації) обладнання; видаткова накладна та/або акт приймання-передачі обладнання (у 2-х примірниках), оформлений з боку постачальника.
У пункті 7.3 договору від 18.02.2021 визначено, що у разі порушення строків або обсягів постачання обладнання постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 8% від вартості не поставленого вчасно обладнання.
Згідно з пунктом 7.6 договору від 18.02.2021, у разі порушення постачальником строків постачання обладнання, передбачених договором, за яке покупець здійснив повну або часткову попередню оплату, постачальник за користування коштами покупця зобов`язаний сплатити покупцеві 15% річних від суми коштів, сплачених покупцем, за період з дня оплати до дня фактичного постачання обладнання або дня повернення коштів.
Пунктами 10.4, 10.5 договору від 18.02.2021 передбачено, що договір вступає в силу з дати його підписання. 
Договір діє до 30.09.2022. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобов`язань (у тому числі гарантійних) за договором.
Відповідно до пунктів 10.7, 10.8 договору від 18.02.2021 з моменту підписання договору всі попередні переговори, листування та угоди, пов`язані з предметом договору, втрачають чинність.
Усі зміни та доповнення до договору є його невід`ємною частиною і дійсні лише у разі, якщо вони оформлені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін.
У додатковій угоді від 30.09.2022 №1 сторони узгодили продовжити строк дії договору від 18.02.2021 до 31.12.2024.
У підписаній сторонами специфікації від 28.05.2024 №37 на суму 381360грн (з ПДВ) сторони визначили 
- найменування обладнання, його кількість та вартість - пружна муфта ч.ЖАИЕ.303526.012СБ у кількості 2 шт., ціна за одиницю -79450грн (без ПДВ); пружна муфта ч.ЖАИЕ.303526.013СБ у кількості 2 шт., ціна за одиницю - 79450грн (без ПДВ); 
- ціна обладнання вказана з урахуванням транспортних витрат; транспортні витрати несе постачальник; обладнання постачається автомобільним транспортом;
- обладнання постачається на умовах постачання DDP – склад покупця м. Кривий Ріг, відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року;
- строк поставки: 90 календарних днів з моменту 50% попередньої оплати, але не більше 5 календарних днів від дати повної оплати; 
- умови оплати обладнання: 50% попередня оплата, 50% попередня оплата за повідомленням про готовність до відвантаження. Курсова різниця відсутня; 
- дата поставки - дата отримання обладнання покупцем, зазначена у видатковій накладній 
У підписаній сторонами специфікації від 15.11.2024 №45 на суму 210000грн (з ПДВ) сторони визначили 
- найменування обладнання, його кількість та вартість - пружна муфта ч.ЖАИЕ.303526.012СБ у кількості 1шт., ціна за одиницю - 87500грн (без ПДВ); пружна муфта ч.ЖАИЕ.303526.013СБ у кількості 1шт., ціна за одиницю - 87500грн (без ПДВ); 
- поставка обладнання здійснюється автомобільним транспортом; ціна обладнання наведена з урахуванням транспортних витрат; транспортні витрати несе постачальник; 
- умови поставки обладнання: DDP – склад покупця м. Кривий Ріг, відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року; 
- строк (період) поставки обладнання: 120 календарних днів від дати 50% попередньої оплати; 
- дата поставки - дата отримання обладнання покупцем на складі покупця з відміткою у видатковій накладній постачальника; 
- строк та умови оплати обладнання: 50% попередня оплата, 50% попередня оплата за повідомленням про готовність. 
У специфікації від 15.11.2024 №45 також було зазначено, що підписанням цієї специфікації постачальник підтверджує, що він ознайомлений із вказаними у цій специфікації кресленнями та гарантує виготовлення обладнання у відповідності до цих креслень. Ціна сформована з урахуванням прив`язки до курсу долара 1USD = 41,2085 грн. При зміні курсу долара НБУ+/-3% на дату усіх етапів передоплати, ціна підлягає корегуванню на дату передоплати еквівалентно курсовій різниці. Джерело – https://www.bank.gov.ua/. Постачальник забезпечує формування рахунка на різницю у вартості обладнання з урахуванням валютних коливань, акту корегування ціни та розрахунку-корегування до податкової накладної та забезпечує їх оперативну передачу за допомогою факсимільного або електронного зв`язку в день здійснення платежу покупцем, з подальшою відправкою оригіналів кур`єрською поштою з передачею з рук у руки.
На виконання зобов`язань за договором від 18.02.2021 та специфікацій: 
1) від 28.05.2024 №37: 
- позивач перерахував відповідачу попередню оплату у розмірі 190680грн (50% від вартості товару) платіжною інструкцією від 14.08.2024 №4500044123 на підставі рахунку відповідача від 07.08.2024 №74 на суму 381360грн. Враховуючи пункт 4 специфікації №37, поставка товару мала бути здійснена у строк до 12.11.2024. Листом від 14.11.2024 №14/11-2 відповідач повідомив, що поставка товару планується 22.11.2024.
- позивач перерахував відповідачу попередню оплату у розмірі 190680грн (50% від вартості товару) платіжною інструкцією від 19.11.2024 №4500048846. Враховуючи пункт 4 специфікації №37 поставка товару мала бути здійснена у строк до 24.11.2024. Листом від 21.11.2024 №21/11-1 відповідач повідомив, що поставка товару планується 25.11.2024; 
- відповідач поставив товар згідно з видатковою накладною від 06.05.2025 №26 на суму 190680грн та згідно з видатковою накладною від 12.05.2025 №29 на суму 190680грн; 
2) від 15.11.2024 №45: 
- позивач перерахував відповідачу попередню оплату у розмірі 105000грн (50% від вартості товару) платіжною інструкцією від 17.12.2024 №4500070841 на підставі рахунку відповідача №115 від 12.12.2024 на суму 210000грн. Враховуючи пункт 5 специфікації №45, поставка товару мала бути здійснена у строк до 16.04.2025. Листом від 10.04.2025 №1004-1 відповідач повідомив, що товар готовий до відвантаження 16.04.2025;
- позивач перерахував відповідачу попередню оплату у розмірі 105000грн (50% від вартості товару) платіжною інструкцією від 15.04.2025 №4500031799 (50% від вартості товару). Листом від 21.04.2025 №2104-1 відповідач повідомив, що поставка товару перенесена на травень 2025 року; 
- відповідач поставив товар згідно з видатковою накладною від 06.05.2025 №27 на суму 105000грн та згідно з видатковою накладною від 12.05.2025 №30 на суму 105000грн. 
Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
З урахуванням положень договору від 18.02.2021 та здійснених позивачем попередніх оплат: 
1) за специфікацією від 28.05.2024 №37: 
- 14.08.2024 у розмірі 190680грн (50% від вартості товару) - поставка товару мала бути здійснена у строк до 12.11.2024; 
- 19.11.2024 у розмірі 190680грн (50% від вартості товару) - поставка товару мала бути здійснена у строк до 24.11.2024; 
2) за специфікацією від 15.11.2024 №45: 
- 17.12.2024 у розмірі 105000грн (50% від вартості товару) - поставка товару мала бути здійснена у строк до 16.04.2025; 
- 15.04.2025 у розмірі 105000грн (50% від вартості товару) - поставка товару мала бути здійснена у строк до 16.04.2025. 
Відповідно до видаткових накладних від 06.05.2025 №26 на суму 190680грн, від 12.05.2025 №29 на суму 190680грн, від 06.05.2025 №27 на суму 105000грн та від 12.05.2025 №30 на суму 105000грн обладнання було поставлене позивачу з порушенням строків поставки, визначених пунктом 4 специфікації №37 та пунктом 5 специфікації №45. 
Статтями 610-612 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
На підставі пунктів 7.3, 7.6 договору від 18.02.2021 за порушення строків поставки обладнання позивач нарахував та заявив до стягнення: 
1) неустойку у розмірі 8% від вартості непоставленого вчасно товару: 
- за специфікацією №37 у розмірі 30508грн80коп (381360грн х 8%); 
- за специфікацією №45 у розмірі 16800грн (210000грн х 8%);
2) проценти у розмірі 15% річних за користування коштами позивача, отриманими відповідачем в рахунок попередньої оплати, з дня попередньої оплати до дня фактичної поставки товару: 
- за специфікацією №37 у розмірі 34831грн75коп, з яких: - 7580грн31коп. за користування сумою попередньої оплати у розмірі 190680грн за період 14.08.2024 – 18.11.2024; - 27251грн44коп. за користування сумою попередньої оплати у розмірі 381360грн за період 19.11.2024 – 11.05.2025; 
- за специфікацією №45 у розмірі 7463грн30коп, з яких: - 5133грн16коп. за користування сумою попередньої оплати у розмірі 105000грн за період 17.12.2024 – 14.04.2025; - 2330грн14коп. за користування сумою попередньої оплати у розмірі 210000грн за період 15.04.2025 – 11.05.2025. 
Відповідно до частин першої та другої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За змістом положень частини першої статті 662, частини першої статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, – відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно зі статтею 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.
Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Положення статті 536, частини третьої статті 693, частини першої статті 1054, частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України у їх сукупності, передбачає можливість для покупця нарахування на суму сплаченої ним продавцю попередньої оплати процентів за користування грошовими коштами, що узгоджується із загальним правилом про оплатний характер позики. Порушення продавцем обов`язку щодо передачі товару, який був попередньо оплачений, надає покупцеві можливість стягнути з продавця проценти за користування чужими грошовими коштами.
За своєю правовою природою проценти є винагородою (платою) за користування грошовими коштами. Натомість неустойка є видом забезпечення виконання зобов`язання та за своєю правовою природою є штрафною санкцією, яка може застосовуватись до боржника у разі порушення ним зобов`язання.
За висновком об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.12.2021 у справі №910/14180/18, передбачені статтею 536 та частиною третьої статті 693 Цивільного кодексу України проценти мають зовсім іншу правову природу, ніж неустойка (пеня, штраф), виступають способом захисту прав та інтересів покупця який, здійснивши оплату продукції на умовах попередньої її оплати набув також статусу кредитора за договором по відношенню до продавця до моменту передання йому такої продукції. 
При цьому до моменту пред`явлення покупцем вимоги до продавця про повернення суми попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, користування продавцем грошовими коштами попередньої оплати як сумою позики буде вважатися правомірним, на які покупець як кредитор може правомірно нараховувати проценти за користування. 
Натомість після пред`явлення покупцем продавцю такої вимоги (про повернення суми попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України) за умови непоставки продавцем покупцю товару та неповернення суми попередньої оплати у продавця виникає грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, а користування продавцем цими коштами буде неправомірним. 
У такому випадку покупець втрачає право на нарахування продавцю на суму цих коштів процентів, передбачених частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, та разом з цим набуває право на нарахування та стягнення з продавця процентів, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, що нараховуються внаслідок прострочення боржником (у даному випадку - продавцем) грошового зобов`язання (з повернення попередньої оплати) та які є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима.
За позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.12.2021 у справі №910/14180/18, з огляду на різну правову природу проценти, передбачені частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, не можуть бути ототожнені з неустойкою та процентами, передбаченими частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.
Враховуючи викладене, є помилковим твердження відповідача про застосування позивачем подвійної відповідальності за одне й те саме порушення.
Суд перевірив складені позивачем розрахунки 8% неустойки та процентів у розмірі 15% річних за користування коштами. Розрахунки є арифметично правильними та відповідають вимогам чинного законодавства. 
Позовні вимоги про стягнення неустойки у розмірі 47308грн80коп. та процентів за користування коштами у розмірі 42295грн05коп. є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.
Згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
З огляду на матеріали справи, відсутні підстави звільнення відповідача від відповідальності у вигляді неустойки за порушення строку поставки товару.
Передбачені пунктом 7.6 договору від 18.02.2021 проценти не є неустойкою (штрафом, пенею) та не є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а є саме процентами за користування чужими грошовими коштами відповідно до частини 3 статті 693 Цивільного кодексу України та стягуються незалежно від наявності вини боржника.
Зазначені проценти за своєю правовою природою є боргом, а тому неможливим є зменшення їх розміру на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України. Схожий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18.11.2021 у справі №921/395/20, від 20.05.2025 у справі №916/2098/24.
Щодо заяви відповідача про зменшення розміру неустойки до справедливого та співмірного рівня з урахуванням усіх встановлених судом обставин справи суд зазначає таке. 
Відповідно до статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Застосоване у статті 551 Цивільного кодексу України словосполучення «може бути зменшений за рішенням суду» свідчить про те, що суд користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21, від 22.05.2024 у справі №911/95/20, від 18.12.2024 у справі №921/320/24).
Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі; тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена права компенсації своїх майнових втрат; такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків; такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86 Господарського процесуального кодексу України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у постановах: від 05.09.2023 у справі №907/583/22, від 28.11.2023 у справі №916/1504/22, від 03.12.2024 у справі №904/872/24, від 03.12.2024 у справі №909/321/24, тощо.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями частини третьої статті 551 Цивільного кодексу, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 237 Господарського процесуального кодексу України.
Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Суд також враховує, що стягнення процентів у розмірі 15% річних за користування коштами певною мірою компенсує негативні наслідки, викликані простроченням поставки обладнання відповідачем.
З огляду на матеріали справи, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки на 50% з 47308грн80коп. до 23654грн40коп.
На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 2662грн40коп покладаються на відповідача. При цьому суд враховує, що судовий збір, у разі зменшення судом розміру неустойки, покладається на відповідача без урахування зменшення цієї суми.
Керуючись нормами Цивільного кодексу України, статтями 3, 4, 13, 14, 20, 41, 42, 74, 76, 77, 78, 86, 91, 129, 237, 238, 240, 241, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд,
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» до Товариства з обмеженою відповідальністю «В.В.А» про стягнення неустойки у розмірі 47308грн80коп, процентів за користування коштами у розмірі 42295грн05коп. - задовольнити частково.
Зменшити розмір неустойки на 50% з 47308грн80коп. до 23654грн40коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «В.В.А» (Ідентифікаційний код 42055481; місцезнаходження: 50036, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Дубки, будинок 73) на користь Приватного акціонерного товариства “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” (Ідентифікаційний код: 00191023; місцезнаходження: 50079, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг) неустойку у розмірі 23654грн40коп, проценти за користування коштами у розмірі 42295грн05коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662грн40коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.Г. Новікова