ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2026 р. | Справа № 440/1502/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської митниці на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 (суддя: А.О. Чеснокова, м. Полтава) по справі № 440/1502/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Полтавської митниці   
про скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Полтавської митниці (далі – відповідач, апелянт), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Полтавської митниці:
- від 31.12.2024 №UA806000202428 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем Мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами, в сумі 33 012,61 грн.;
- від 31.12.2024 №UA806000202429 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем Акцизний податок на транспортні засоби, ввезені на територію України фізичними особами, в сумі 46 242,40 грн.;
- від 31.12.2024 №UA806000202430 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем Податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів фізичними особами, в сумі 100 033,16 грн..
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року по справі № 440/1502/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Полтавської митниці про скасування податкового повідомлення-рішення задоволено.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Полтавської митниці від 31.12.2024 №UA806000202428, від 31.12.2024 №UA806000202429, від 31.12.2024 №UA806000202430.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці на користь ОСОБА_1 судові витрати: зі сплати судового збору у розмірі 1434 (одна тисяча чотириста тридцять чотири) гривні 31 (тридцять одна) копійка та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.
Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до помилкових висновків, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 по справі № 440/1502/25 та ухвалити постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що ввезені позивачем транспортні засоби марки Renault Trafic за своїми конструктивними особливостями, спеціальним обладнанням і функціональним призначенням є спеціалізованими автомобілями швидкої медичної допомоги, а не легковими автомобілями загального призначення. На думку апелянта, належність цих транспортних засобів до товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД не означає автоматичного поширення на них пільг, передбачених пунктом 69.24 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України та пунктом 9-11 розділу XXI МК України, оскільки в межах цієї товарної позиції легкові й спеціалізовані транспортні засоби є різними за призначенням видами автомобілів. Апелянт стверджує, що відповідні пільги встановлено для транспортних засобів, які ввозяться громадянами для особистого використання, тоді як автомобілі швидкої допомоги призначені для професійного використання у сфері охорони здоров`я.
У поданому до суду відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що митний орган безпідставно ототожнює класифікацію автомобілів за конструкцією з їх поділом за функціональним призначенням, оскільки спеціалізоване призначення автомобіля швидкої допомоги не виключає його належності до легкових автомобілів. Спірні транспортні засоби віднесені до товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД, а положення пункту 69.24 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України та пункту 9-11 розділу XXI МК України не містять винятків щодо застосування пільги до спеціалізованих автомобілів цієї товарної позиції. Позивач також посилається на те, що митне оформлення автомобілів здійснено Київською митницею із застосуванням відповідної пільги, а проведеною нею перевіркою порушень законодавства не встановлено. У зв`язку з цим позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін.
Крім того, позивач просить стягнути з Полтавської митниці витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 41 264,24 грн..
У відповіді на відзив Полтавська митниця наполягає, що предметом спору є не правильність класифікації транспортних засобів за кодом 8703329030 згідно з УКТ ЗЕД, а правомірність застосування до них пільги за кодом «311». На переконання відповідача, ввезені позивачем автомобілі швидкої допомоги є спеціалізованими транспортними засобами, призначеними для виконання професійних медичних функцій, а не для перевезення пасажирів, тому не належать до легкових автомобілів у розумінні статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт». У зв`язку з цим апелянт вважає, що пільга, передбачена Законом № 2142-IX для легкових автомобілів, до спірних транспортних засобів застосуванню не підлягала, а суд першої інстанції помилково зосередився лише на їх класифікації за УКТ ЗЕД та не врахував спеціалізованого призначення.
Також, Полтавська митниця заперечує проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 41 264,24 грн.. Відповідач зазначає, що поданий попередній розрахунок містить недостовірні відомості про надання адвокатом послуги до виникнення відповідних процесуальних обставин, не дає змоги встановити фактичну кількість витрачених годин, а представництво здійснював один адвокат, хоча гонорар визначено за роботу адвокатського об`єднання. З огляду на це заявлену суму митниця вважає необґрунтованою, нерозумною та неспівмірною зі складністю справи й просить відмовити в її стягненні.
Позивач подав до суду заперечення, в яких зазначив, що Полтавська митниця фактично визнала спірні автомобілі легковими спеціалізованими транспортними засобами та правильність їх класифікації за товарною позицією 8703 згідно з УКТ ЗЕД, що спростовує доводи про незастосування пільги. Також посилається на аналогічні висновки Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 440/1315/25.
Щодо витрат на правничу допомогу позивач пояснює, що попередній розрахунок уточнювався відповідно до перебігу справи, а надання послуг одним адвокатом не суперечить укладеному з адвокатським об`єднанням договору. Оскільки митниця не надала доказів неспівмірності витрат, позивач підтримав вимогу про стягнення 41 264,24 грн..
У додаткових поясненнях відповідач зазначає, що класифікація транспортних засобів за УКТ ЗЕД здійснюється відповідно до Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД і не є тотожною визначенню легкового автомобіля для цілей застосування пільги за Законом № 2142-IX. Щодо витрат на правничу допомогу відповідач додатково вказує на відсутність дати складання попереднього розрахунку та неузгодженість зазначених у ньому відомостей із датами виставлення рахунку й оплати послуг. Митниця наголошує, що справа розглядається без виклику сторін, її складність в апеляційній інстанції не змінилася, а заявлені 41 264,24 грн. становлять близько 23 % ціни позову та більш ніж утричі перевищують суму, присуджену за розгляд справи в суді першої інстанції. У зв`язку з цим відповідач просить зменшити витрати на правничу допомогу до 10 000 грн..
У запереченнях позивач додатково зазначає, що належність спірних транспортних засобів до легкових спеціалізованих автомобілів підтверджується реєстраційними картками ГСЦ МВС, висновками транспортно-товарознавчих досліджень № 29/01 і № 27/01, а також положеннями підпункту 213.3.1 пункту 213.3 статті 213 ПК України, в якому автомобілі швидкої медичної допомоги віднесено до легкових автомобілів спеціального призначення.
Щодо витрат на правничу допомогу позивач пояснює, що 41 264,24 грн. сплачено як передоплату фіксованого гонорару, який не залежить від фактично використаної кількості годин у межах погоджених дванадцяти. Відсутність дати в попередньому розрахунку не впливає на його дійсність, оскільки ДСТУ 4163:2020 до такого документа не застосовується. Позивач також наголошує, що необхідність підготовки додаткових заперечень у відповідь на численні пояснення митниці збільшує обсяг наданої правничої допомоги.
У додаткових поясненнях Полтавська митниця зазначає, що Закон № 2142-IX пов`язував застосування пільги не з конкретним кодом УКТ ЗЕД, а з належністю товару до визначеної категорії транспортних засобів. Тому правильність класифікації спірних автомобілів за кодом 8703329030, на думку відповідача, не підтверджує права на пільгу. Щодо витрат на правничу допомогу митниця додатково вказує, що попередній розрахунок не є детальним описом фактично виконаних робіт, а передоплата фіксованого гонорару не підтверджує реального обсягу наданих послуг. Також заперечує унікальність і складність спору з огляду на наявність значної судової практики та просить зменшити заявлені витрати до 10 000 грн..
У поданому до суду апеляційної інстанції клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідач зазначив, що наданий позивачем опис робіт не конкретизує складених процесуальних документів та опрацьованих матеріалів. На думку відповідача, заявлені 41 264,24 грн. є неспівмірними з обсягом виконаних робіт, складністю справи та ціною позову. У зв`язку із цим митниця просить відмовити у стягненні зазначеної суми або зменшити її до 5 000 грн..
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що до митного оформлення Київської митниці в режимі імпорту ОСОБА_1 подано електронні митні декларації типу «ІМ 40 ДЕ» (далі – ЕМД):
- від 28.04.2022 №UA100140/2022/702013 на товар: «Моторний транспортний засіб, призначений для перевезення людей: Автомобіль швидкої допомоги, укомплектований носилками, вакуумним матрасом, кріслом-каталкою, шкафчиками, проблисковими маячками: - марки RENAULТ; - модель TRAFІC; - бувший у використанні; - об`єм двигуна 1598 куб. см; номер кузова – НОМЕР_1 (Франція); тип двигуна - дизель; - номер двигуна н/в; кількість місць 4, в тому числі місце водія; тип кузова - універсал; календарний рік виготовлення - 2016, модельний рік виготовлення - 2016; - колір - білий; призначення використання - пасажирський; категорія - М1; колісна формула - 4*2; Торгівельна марка - Renault. Виробник - RENAULT SAS. Країна походження - FR»;
- від 27.06.2022 №UA100140/2022/706128 на товар: на товар, який у графі 31 має такий опис: «Моторний транспортний засіб, призначений для перевезення людей: Автомобіль швидкої допомоги, укомплектований носилками, вакуумним матрасом, кріслом-каталкою, шкафчиками, проблисковими маячками: - марки RENAULТ; - модель TRAFІC; - бувший у використанні; - об`єм двигуна 1598 куб. см; номер кузова – НОМЕР_2 (Франція); тип двигуна - дизель; - номер двигуна н/в; кількість місць 3, в тому числі місце водія; тип кузова - універсал; календарний рік виготовлення - 2016, модельний рік виготовлення - 2017; - колір - білий; призначення використання - пасажирський; категорія - М1; колісна формула - 4*2; Торгівельна марка - Renault. Виробник - RENAULT SAS. Країна походження - FR».
За результатами проведеного митного контролю та оформлення товар випущено у вільний обіг із застосуванням пільги за кодом « 311».
На виконання листа Департаменту митного аудиту та обліку осіб від 19.08.2022 №19-19/19-01-01/7/1732 «Для вжиття заходів» Київською митницею здійснено аналіз митних оформлень із застосуванням пільг за кодом « 311» на предмет відповідності їх товарам, на які Законом України від 24 березня 2022 року №2142-IX «Про внесення мін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану» (далі – Закон) встановлено звільнення від оподаткування митними платежами.
За результатами опрацювання електронних митних декларацій встановлено випадки митного оформлення товарів платниками податків, які зареєстровані/проживають у зоні діяльності Полтавської митниці, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Враховуючи зазначені вище обставини, Полтавською митницею на адресу ОСОБА_1 направлено запит від 24.10.2022 № 7.23-1/19/10/3132, яким повідомлено, що за результатом аналізу митного оформлення товарів за МД типу ІМ40ДЕ від 28.04.2022 №UA100140/2022/702013, типу ІМ40ДЕ від 27.06.2022 №UA100140/2022/706128 необхідно внести коригування до МД шляхом подання аркушів коригування.
Відповіді від ОСОБА_1 на лист Полтавська митниця не отримала.
Полтавською митницею направлено запит від 20.09.2024 № 7.23 /19/83/4374 на Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях Головного сервісного центру МВС про надання інформації щодо реєстрації транспортних засобів (далі - ТЗ), митне оформлення яких здійснено за митними деклараціями типу ІМ40ДЕ від 28.04.2022 №UA100140/2022/702013 та типу ІМ40ДЕ від 27.06.2022 №UA100140/2022/706128 .
Листом від 01.10.2024 №31/32/08-8403-2024 повідомлено, що зазначені транспортні засоби зареєстровано на ОСОБА_1 ..
Згідно з наданою Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Полтавській області (філія ГСЦ МВС) інформації, на підставі пункту 7 частини 1 статті 336, пункту 2 частини 3 статті 345 та пункту 1 частини 2 статті 351 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (зі змінами та доповненнями), (далі – МК України), згідно з наказом Полтавської митниці від 08.11.2024 № 244 Полтавською митницею проведено невиїзну документальну перевірку дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 28.04.2022 №UA100140/2022/702013 та типу ІМ40ДЕ від 27.06.2022 №UA100140/2022/706128 (далі – МД).
Невиїзною документальною перевіркою оформлених Київською митницею митних декларацій типу ІМ40ДЕ від 28.04.2022 № UA100140/2022/702013, типу ІМ40ДЕ від 27.06.2022 № UA100140/2022/706128, встановлено факт ввезення ОСОБА_1 на митну територію України та здійснення митного оформлення з застосуванням пільги за кодом « 311» товарів під назвою «Моторний транспортний засіб, призначений для перевезення людей: автомобіль швидкої допомоги, укомплектований носилками, вакуумним матрасом, кріслом –каталкою, шкафчиками, проблисковими маячками: - марки RENAULT; - модель TRAFIC; - бувший у використанні; - об`єм двигуна 1598 куб. см; - номер кузова – НОМЕР_1 (Франція)…» та «Моторний транспортний засіб, призначений для перевезення людей: Автомобіль швидкої допомоги, вакуумним матрасом, шкафчиками, проблисковими маячками: - марки RENAULT; - модель TRAFIC; - бувший у використанні; - об`єм двигуна 1598 куб. см; - номер кузова – НОМЕР_2 (Франція)….».
Перевіркою встановлено, що ввезені ОСОБА_1 на митну територію України за митними деклараціями транспортні засоби під час митного оформлення (при декларуванні) заявлено до товарної підкатегорії 8703329030 згідно з УКТЗЕД та за своїм типом є автомобілем швидкої допомоги, категорії «М1» і типом кузова «SC».
При проведенні перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг зі звільнення від оподаткування під час митного оформлення товарів за митними деклараціями типу ІМ40ДЕ від 28.04.2022 № UA100140/2022/702013, типу ІМ40ДЕ від 27.06.2022 № UA100140/2022/706128 встановлено застосування пільги (преференції) за кодом « 311».
За результатами перевірки складений акт від 03.12.2024 №0012/24/7.23-19/3257319115, згідно з висновками якого проведеною перевіркою встановлено порушення:
1) частини 1 та 8 статті 257, пункту 911 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» (діючого на дату митного оформлення) Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, в результаті чого занижені податкові зобов`язання по сплаті ввізного мита за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 28.04.2022 №UA100140/2022/702013 та від 27.06.2022 №UA100140/2022/706128 на загальну суму 33 012,61 гривень;
2) пункту 194.1 ст.194, пункту 69.24 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» (діючого на дату митного оформлення) Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 28.04.2022 № UA100140/2022/702013 та від 27.06.2022 №UA100140/2022/706128 на загальну суму 36 993,92 гривень;
3) підпункту 215.3.5-1 пункту 215.3 статті 215, пункту 69.24 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» (діючого на дату митного оформлення) Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, в результаті чого занижено акцизний податок за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 28.04.2022 № UA100140/2022/702013 та від 27.06.2022 №UA100140/2022/706128 на загальну суму 80 026,53 гривень.
Вищезазначені порушення викладено в акті від 03.12.2024 №0012/24/7.23-19/3257319115 «Про результати документальної невиїзної перевірки громадянина ОСОБА_1 дотримання вимог законодавства України з питань митної справи в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 28.04.2022 № UA100140/2022/702013 та від 27.06.2022 №UA100140/2022/706128».
На висновки акту перевірки ОСОБА_1 надавались письмові заперечення від 17.12.2024, які, за результатами розгляду Полтавською митницею, залишено без задоволення, а висновки акту перевірки - без змін.
Про результати розгляду заперечення Полтавською митницею повідомлено ОСОБА_1 листом від 27.12.2024 № 7.23-1/19/10/5768, направленим засобами поштового зв`язку на його адресу.
На підставі вищевказаного акта перевірки, а саме встановлених порушень, позивачу направлено податкові повідомлення-рішення, прийняті за результатами документальної невиїзної перевірки:
- від 31.12.2024 № UA806000202428, яким визначено грошове зобов`язання з мита на транспортні засоби та шини, що ввозяться на територію України фізичними особами на загальну суму 33 012,61 гривні;
- від 31.12.2024 № UA806000202429, яким визначено грошове зобов`язання з акцизного податку на загальну суму 46 242,40 грн., з них, податкове зобов`язання – 36 993,92 грн., штрафні санкції – 9 248,48 гривень;
- від 31.12.2024 № UA806000202430, яким визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 100 033,16 грн., з них, податкове зобов`язання – 80 026,53 грн., штрафні санкції – 20 006,63 гривень.
Вважаючи протиправними вказані податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ввезені позивачем транспортні засоби належать до категорії М1 та товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД, а їх спеціалізоване призначення як автомобілів швидкої допомоги не виключає належності до легкових автомобілів. Оскільки пункт 69.24 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України та пункт 9-11 розділу XXI МК України не містили винятків щодо застосування податкової пільги до спеціалізованих транспортних засобів цієї категорії, суд дійшов висновку про правомірність її застосування позивачем та відсутність підстав для донарахування митних платежів.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 266 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей.
Відповідно до частин 1, 8 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів:
1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення;
2) відомості про декларанта, уповноважену особу, яка склала декларацію, відправника, одержувача, перевізника товарів і сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), а в разі якщо зовнішньоекономічний договір (контракт) укладено на підставі посередницького договору, - також про іншу, крім сторони зовнішньоекономічного договору (контракту), сторону такого посередницького договору;
3) відомості про найменування країн відправлення та призначення;
4) відомості про транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для міжнародного перевезення товарів та/або їх перевезення митною територією України під митним контролем, та контейнери;
5) відомості про товари:
а) найменування;
б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар;
в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах);
г) код товару згідно з УКТ ЗЕД;
ґ) найменування країни походження товарів (за наявності);
д) опис упаковки (кількість, вид);
е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру;
є) фактурна вартість товарів;
ж) митна вартість товарів та метод її визначення;
з) відомості про уповноважені банки декларанта;
и) статистична вартість товарів;
6) відомості про нарахування митних та інших платежів, а також про застосування заходів гарантування їх сплати:
а) ставки митних платежів;
б) застосування пільг зі сплати митних платежів;
в) суми митних платежів;
г) офіційний курс валюти України до іноземної валюти, у якій складені рахунки, визначений відповідно до статті 3-1 цього Кодексу;
ґ) спосіб і особливості нарахування та сплати митних платежів;
д) спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати);
7) відомості про зовнішньоекономічний договір (контракт) або інший документ, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), та його основні умови;
8) відомості, що підтверджують дотримання встановлених законодавством заборон та обмежень щодо переміщення товарів через митний кордон України;
9) відомості про документи, передбачені частиною третьою статті 335 цього Кодексу;
10) довідковий номер декларації (за бажанням декларанта).
Згідно з п. 194.1 ст. 194 ПК України, операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 і 14 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною.
Відповідно до пп. 215.3.5-1 п. 215.3 ст. 215 ПК України, податок справляється з таких товарів та обчислюється за такими ставками: автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей, що відповідають товарній позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД (крім моторних транспортних засобів, зазначених у товарній позиції 8702 згідно з УКТ ЗЕД), включаючи вантажопасажирські автомобілі-фургони, гоночні автомобілі, у тому числі автомобілі, які в установленому законодавством порядку подаються до органів, що здійснюють державну реєстрацію транспортних засобів, для реєстрації або перереєстрації у зв`язку із зміною моделі транспортного засобу, що до переобладнання під час ввезення відповідала товарній позиції 8704 згідно з УКТ ЗЕД, а після переобладнання відповідає товарній позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД: ставка податку (Ставка) для відповідного транспортного засобу визначається за формулою: Ставка = Ставка базова х К двигун х К вік, де Ставка базова - ставка податку в євро за 1 штуку транспортного засобу:
з двигуном внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням та кривошипно-шатунним механізмом з об`ємом циліндрів до 3000 куб. сантиметрів (включно) - 50,0;
з двигуном внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням та кривошипно-шатунним механізмом з об`ємом циліндрів понад 3000 куб. сантиметрів - 100,0;
з двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення (дизелем або напівдизелем) з об`ємом циліндрів до 3500 куб. сантиметрів (включно) - 75,0;
з двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення (дизелем або напівдизелем) з об`ємом циліндрів понад 3500 куб. сантиметрів - 150,0;
К двигун - коефіцієнт, що визначається діленням об`єму циліндрів двигуна внутрішнього згоряння відповідного транспортного засобу в куб. сантиметрах на 1000 куб. сантиметрів;
К вік - коефіцієнт, що дорівнює кількості повних календарних років з року, наступного за роком виробництва відповідного транспортного засобу, до року визначення ставки податку (для нових транспортних засобів та транспортних засобів, що використовувалися до одного повного календарного року, коефіцієнт дорівнює 1, а для транспортних засобів, що використовувалися понад п`ятнадцять повних календарних років, коефіцієнт дорівнює 15).
Пунктом 69.24 підрозділу 10 «Перехідних положень» ПК України встановлено, що тимчасово, з 1 квітня 2022 року на період дії воєнного стану на території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, акцизним податком операції з ввезення фізичними особами на митну територію України автомобілів легкових, кузовів до них, причепів та напівпричепів, мотоциклів, транспортних засобів, призначених для перевезення 10 осіб і більше, транспортних засобів для перевезення вантажів у митному режимі імпорту.
Підпунктом 1 п. 9-11 розділу ХХІ Митного кодексу України установлено, що тимчасово, на період з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану", але не раніше 1 квітня 2022 року, до припинення чи скасування воєнного стану на території України, пропуск та митне оформлення товарів, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України для вільного обігу, здійснюється з урахуванням таких особливостей: 1) звільняються від оподаткування ввізним митом: автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів, які ввозяться громадянами на митну територію України для вільного обігу.
Тобто, фізичні особи на період дії воєнного стану на території України, мають право ввозити без оподаткування - автомобілі легкові (товарна позиція за УКТ ЗЕД 8703), кузова до них (товарна позиція за УКТ ЗЕД 8707), причепи та напівпричепи (товарна позиція за УКТ ЗЕД 8716), мотоциклів (товарна позиція за УКТ ЗЕД 8711), транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб і більше (товарна позиція за УКТ ЗЕД 8702), транспортні засоби для перевезення вантажів (товарна позиція за УКТ ЗЕД 8704).
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем ввезено на митну територію України два моторні транспортні засоби, призначені для перевезення людей, а саме автомобілі швидкої допомоги марки Renault, модель Trafic, які були у використанні, з об`ємом двигуна 1598 куб.см.:
за митною декларацією від 28.04.2022 № UA100140/2022/702013 — транспортний засіб з номером кузова НОМЕР_1 , 2016 року виготовлення, з кількістю місць для сидіння — 4, включно з місцем водія; 
за митною декларацією від 27.06.2022 № UA100140/2022/706128 — транспортний засіб з номером кузова НОМЕР_2 , 2016 року виготовлення, модельного року — 2017, з кількістю місць для сидіння — 3, включно з місцем водія. 
Згідно з відомостями, зазначеними в митних деклараціях, обидва транспортні засоби мають дизельні двигуни, пасажирське призначення, належать до категорії М1 та обладнані носилками, вакуумними матрацами, кріслами-каталками, шафами і проблисковими маячками.
Код ввезених товарів, визначений у митних деклараціях від 28.04.2022 № UA100140/2022/702013 та від 27.06.2022 № UA100140/2022/706128 згідно з УКТ ЗЕД, — 8703329030.
Сертифікатами відповідності щодо індивідуального затвердження колісних транспортних засобів серії КСЦ № 111031 та серії КСЦ № 137107, виданими ТОВ «КСЦ Конкорд» 27.04.2022 та 27.06.2022 відповідно, підтверджується належність спірних транспортних засобів до категорії М1. Зазначені транспортні засоби мають відповідно 4 та 3 місця для сидіння, а типи їх кузовів визначено як «SC» та «BB».
Відповідно до Додатку 1 до Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання «Класифікація визначення типу, варіанта, версії, коди УКТ ЗЕД колісних транспортних засобів та обладнання», до категорії М1 належать транспортні засоби, призначені для перевезення пасажирів, у яких кількість місць для сидіння, крім місця водія, не перевищує восьми.
Отже, ввезені позивачем транспортні засоби Renault Trafic з номерами кузовів VF1FL000156579083 та VF12FL11954594255 за своїми конструктивними характеристиками є моторними транспортними засобами, призначеними головним чином для перевезення людей, належать до категорії М1 та класифікуються за товарною позицією 8703 згідно з УКТ ЗЕД. Їх спеціалізоване призначення та наявність обладнання для надання швидкої медичної допомоги не змінюють установлених конструктивних характеристик і не виключають належності цих транспортних засобів до зазначеної товарної позиції.
Відповідно до УКТ ЗЕД, товарна позиція 8703 - це автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей (крім моторних транспортних засобів товарної позиції 8702), включаючи вантажопасажирські автомобілі-фургони та гоночні автомобілі.
Колегія суддів зазначає, що позиція УКТ ЗЕД 8703 має ряд категорій (з 8703.10 до 8703.90), які характеризують транспортний засіб за об`ємом циліндрів двигуна; новий - це транспортний засіб чи такий, що був у використанні; додатковими функціями - призначені для пересування снігом, моторні транспортні засоби, обладнані для тимчасового проживання людей тощо.
Однак, у вказаних категоріях окремо не виділено тип транспортного засобу - «автомобілі легкові».
Згідно з поясненнями до товарної позиції УКТЗЕД 8703, затвердженими наказом Державної митної служби України від 14.07.2020 №256, на які також посилається апелянт, до цієї товарної позиції включаються моторні транспортні засоби різних видів (включаючи автомобілі - амфібії), призначені для перевезення людей. Проте, до неї не включаються моторні транспортні засоби товарної позиції 8702. У транспортних засобах цієї товарної позиції можуть бути двигуни будь-якого типу (двигуни внутрішнього згоряння, електродвигуни, газотурбінні двигуни, комбінації двигуна внутрішнього згоряння з одним або декількома електродвигунами і т.п.), а також інші транспортні засоби, серед яких легкові автомобілі (наприклад, лімузини, таксі, спортивні та гоночні автомобілі), спеціалізовані транспортні засоби, такі як автомобілі швидкої допомоги, тюремні фургони та катафалки, моторні транспортні засоби, обладнані для проживання (туристські автофургони і т.п.), транспортні засоби для перевезення людей, спеціально обладнані під житло (зі спальними місцями, кухнями, туалетом і т.п.).
З аналізу наведених норм слідує, що товарна позиція 8703 згідно з УКТ ЗЕД охоплює як легкові автомобілі, так і інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей, зокрема спеціалізовані транспортні засоби, до яких належать автомобілі швидкої допомоги. Наявність у транспортного засобу спеціальних характеристик, функцій чи додаткового обладнання не змінює його основного конструктивного призначення та не виключає його класифікації за товарною позицією 8703.
Положення пункту 69.24 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України та підпункту 1 пункту 9-11 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України не містять застережень щодо незастосування встановленої ними пільги до транспортних засобів товарної позиції 8703 залежно від їх спеціалізованого призначення, наявності спеціального обладнання або подальшої сфери використання. Зазначені норми також не ставлять право фізичної особи на застосування пільги в залежність від ввезення транспортного засобу виключно для побутових чи особистих потреб.
Зважаючи на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що спеціалізоване призначення ввезених позивачем автомобілів швидкої допомоги виключає можливість застосування до них відповідної пільги. Спірні транспортні засоби за своїми конструктивними характеристиками призначені головним чином для перевезення людей, належать до категорії М1 та класифіковані за товарною підкатегорією 8703329030 згідно з УКТ ЗЕД. Наявність у них носилок, крісел-каталок, шаф, проблискових маячків та іншого спеціального обладнання характеризує функціональне призначення цих транспортних засобів, однак не змінює їх основного конструктивного призначення і товарної класифікації. 
Посилання апелянта на професійний характер використання автомобілів швидкої допомоги ґрунтується на обмеженнях, яких положення пункту 69.24 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України та підпункту 1 пункту 9-11 розділу XXI МК України не містять, а тому не може бути підставою для звуження встановленого законом обсягу податкової пільги.
Колегія суддів зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
У постанові від 13 лютого 2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 зроблений висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Крім того, згідно з пп. 4.1.4 п. 4.4 ст. 4 ПК України, законодавство України ґрунтується, зокрема, на презумпції правомірності рішень платника податків в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Відповідно до п. 56.21 ст. 56 ПК України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів, чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Аналогічні норми містяться і у ч. 4 ст. 3 МК України, а саме у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.
До відносин щодо сплати грошових зобов`язань (податків та мита) застосовується принцип «in dubio pro tributario» у податковому законодавстві, який є аналогом презумпції рішень платника податку, і покликаний не допустити однобічного тлумачення відповідного законодавства на користь контролюючого органу, одночасно надаючи захист ключовим правам платників податків.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що у спірному випадку, враховуючи неоднозначне тлумачення податкового та митного законодавства в частині типу легкових автомобілів товарної категорії згідно УКТ ЗЕД 8703, які звільняються від оподаткування, пріоритет має надаватись на користь платника податку.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вірно зазначив, що висновки митного органу щодо непоширення на ТЗ, який ввезений позивачем, пільги, встановленої п. 69.24 підрозділу 10 «Перехідних положень» Податкового кодексу України та пп. 1 п. 9-11 розділу ХХІ Митного кодексу України, є помилковими.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Однак, відповідач правомірності податкових повідомлень-рішень ні суду першої, ні апеляційної інстанції належним чином не довів.
З огляду на встановлені у справі обставини та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення Полтавської митниці від 31.12.2024 № UA806000202428, № UA806000202429 та № UA806000202430 прийняті не на підставі та не у спосіб, визначені податковим і митним законодавством, та не відповідають критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, установленим частиною другою статті 2 КАС України, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі скаржником не висловлено заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих судом першої інстанції на користь позивача, а, отже, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зменшення розміру понесених витрат на правову допомогу.
Щодо заявлених позивачем у відзиві на апеляційну скаргу вимог стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, понесені ним під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в сумі 41 264,24 грн., колегія суддів зазначає наступне.
За приписами частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).
Відповідно до частин 3 та 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина статті 134 КАС України).
Згідно з частиною 6 статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи та витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження понесених витрат в суді апеляційної інстанції представником позивача до матеріалів справи додано: ордер про надання правової допомоги, договір № 01 про надання правової (правничої) допомоги від 10.01.2025, додаток № 1 до Договору № 01 від 10.01.2025 про надання правничої допомоги від 10.01.2025, попередній розрахунок об`єму наданої правничої допомоги (затрачених годин) за дорученням клієнта згідно п.п. 1.2, 3.1.1 Додатку № 1 від 10.01.2025 до Договору № 01 від 10.01.2025, рахунок на оплату № 43 від 30.04.2026 на суму 41 264,24 грн., виписку з банківського рахунку.
Дослідивши вказані документи, колегією суддів встановлено, що між адвокатським об`єднанням "Дельта Інтернешнл ЛО"» в особі керуючого партнера – адвоката Тасліцького Германа Ігоровича та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги, пунктом 1.1 якого передбачено, що клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу Клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.
Пунктом 2.3 Додатку № 1 до Договору сторони погодили, що клієнт звертається до Адвокатського об`єднання із дорученням щодо представництва в суді апеляційної інстанції. Гонорар за надання правової допомоги, передбаченої цією Додатковою угодою встановлюється у наступному розмірі: представництво в апеляційних або касаційних судах: фіксований гонорар складає еквівалент 800 євро, що включає 12 годин роботи Адвокатського об`єднання. У разі необхідності залучення додаткового часу, послуги надаватимуться за погодинними ставками, які складають 75 євро/година.
Згідно з попереднім розрахунком об`єму наданої правничої допомоги (затрачених годин), за дорученням клієнта адвокатом надано позивачу в суді апеляційної інстанції такі послуги:
- ознайомлення з апеляційною скаргою, зустріч із клієнтом щодо апеляційної скарги, ознайомлення з матеріалами від клієнта, формування та узгодження правової позиції; 
- комплексний правовий аналіз апеляційної скарги відповідача, опрацювання нормативно-правових актів, на які посилається відповідач, напрацювання аргументів для підготовки відзиву на апеляційну скаргу; 
- підготовка заяви про відмову Полтавській митниці в поновленні строку подання апеляційної скарги та відкритті апеляційного провадження, формування тексту заяви в кабінеті «Електронного суду», підпис КЕП, направлення сторонам та до суду; 
- підготовка повного тексту відзиву на апеляційну скаргу, формування відзиву на апеляційну скаргу в кабінеті «Електронного суду», підпис КЕП, направлення сторонам та до суду. 
Загальний обсяг часу, зазначений у попередньому розрахунку для складення процесуальних документів у суді апеляційної інстанції у справі № 440/1502/25, становить 12 годин.
Згідно з рахунком на оплату № 43 від 30.04.2026, загальна вартість вказаних послуг становить 41264,24 грн..
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Колегія суддів зазначає, що незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 5 статті 134 КАС України.
За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на зміст частини 4 статті 134 КАС України, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», у той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанцій та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, а також враховуючи заперечення відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Так, матеріалами справи підтверджено, що представником позивача складено заяву про відмову Полтавській митниці у поновленні строку подання апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження та відзив на апеляційну скаргу.
Надаючи оцінку послузі зі складання заяви про відмову Полтавській митниці у поновленні строку подання апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження, колегія суддів враховує, що цей документ має незначний обсяг та не потребував проведення складного правового аналізу. Його зміст переважно складається з викладення приписів статей 121, 296, 299 КАС України та цитування висновків Верховного Суду щодо відсутності у суб`єкта владних повноважень коштів на сплату судового збору як неповажної причини пропуску процесуального строку. Власне обґрунтування заяви зводиться до посилання на несвоєчасну сплату Полтавською митницею судового збору та невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. При цьому зміст заяви не повною мірою узгоджений із предметом поданого митницею клопотання: у вступній частині йдеться про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, тоді як у прохальній частині заявлено вимогу про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження та у відкритті апеляційного провадження. Наведене свідчить, що підготовка цього документа не вимагала значного обсягу часу та правової роботи.
Оцінюючи послугу зі складання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів враховує, що цей документ містить аналіз положень податкового і митного законодавства щодо застосування пільги до ввезених позивачем автомобілів швидкої допомоги. Водночас, значну частину відзиву становлять цитування нормативно-правових актів, виклад уже встановлених обставин справи та повторення правової позиції, раніше наведеної позивачем у відповіді на відзив і додаткових поясненнях у суді першої інстанції. 
Крім того, колегія суддів зазначає, що наведені в попередньому розрахунку послуги з ознайомлення з апеляційною скаргою та матеріалами, наданими клієнтом, проведення зустрічі з клієнтом, формування й узгодження правової позиції, а також комплексного правового аналізу апеляційної скарги, опрацювання нормативно-правових актів і напрацювання аргументів для підготовки відзиву фактично є складовими єдиного процесу зі складення відзиву на апеляційну скаргу, а не окремими самостійними послугами з надання професійної правничої допомоги. Відтак, підстави для їх окремого врахування під час визначення розміру витрат, що підлягають відшкодуванню, відсутні.
Також варто зауважити, що адвокат Тасліцький Г.І. представляв інтереси позивача в суді першої інстанції, а тому був обізнаний із фактичними обставинами справи, змістом досліджених доказів та сформованою правовою позицією. Отже, складення відзиву не потребувало повторного вивчення всього обсягу матеріалів справи або формування принципово нової правової позиції.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що заявлений до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу в сумі 41 264,24 грн. не повною мірою відповідає фактичному обсягу та складності виконаних адвокатом робіт.
Таким чином, враховуючи надані позивачем докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, характер і складність справи, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, розгляд справи в порядку письмового провадження, а також заперечення Полтавської митниці щодо неспівмірності заявлених витрат, колегія суддів дійшла висновку, що заявлена до відшкодування сума у розмірі 41 264,24 грн. є завищеною та не відповідає критеріям розумності, необхідності й співмірності. З огляду на викладене колегія суддів вважає обґрунтованим зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці на користь ОСОБА_1 , до 5000, 00 грн...
У зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено у пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Полтавської митниці - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 по справі № 440/1502/25 - залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці (вул. Героїв "Азову", 28, м. Полтава, 36022, код ЄДРПОУ 43997576) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя | | С.П. Жигилій
Судді | | Т.С. Перцова   Я.М. Макаренко